Közigazgatási rendszerek
a Távol-Keleten

Első tansegédlet

az „Összehasonlító közigazgatási jog” tantárgy hallgatói számára

Szerkesztette:
Gerencsér Balázs Szabolcs egyetemi docens

A kötet szerzői:
Beréndi Bettina, Berta Henrietta, Fábián Katalin, Filep Nikolett, Pelhős Gabriella, Princzkel Jozef, Rajna Fruzsina, Werba Viktória

PPKE-JÁK

2013.

Tartalomjegyzék

Előszó (Gerencsér Balázs Szabolcs)

Japán (Filep Nikolett)

Mongólia (Beréndi Bettina)

Tajvan (Berta Henrietta)

Burma (Myanmar) közigazgatása (Princzkel Jozef)

Vietnám (Werba Viktória)

Malajzia (Fábián Katalin)

Szingapúr (Pelhős Gabriella)

Srí Lanka (Rajna Fruzsina)

http://www.lib.utexas.edu/maps/middle_east_and_asia/east_asia_pol_95.jpg

Előszó

az Összehasonlító Közigazgatási Jog című tantárgyat, amelyhez jelen jegyzet készült, a Pázmány Péter Katolikus Egyetem Jog- és Államtudományi Karának Európai és Nemzetközi igazgatás MA szakos hallgatói számára hirdetjük meg. A kurzus egyszerre illeszkedik a Közigazgatási Jogi Tanszék általános oktatási célkitűzéseihez, másfelől igyekszik a mester szakos hallgatók speciális igényeit kielégíteni. Így mindig a közigazgatásnak a társadalomban betöltött funkciójára koncentrálunk még akkor is, amikor a legfrissebb szakirodalmi tudományos eredményeket vizsgáljuk. Mindemellett pedig különböző jogcsaládokban és jogrendszerekben kialakult közigazgatási modelleket vizsgálnunk a szemeszter során. Azokra a kérdésekre keressük a választ, hogy a közigazgatási jog mennyire ország-specifikus, tipizálható-e különböző országok közigazgatási joga és mennyiben alkalmazhatók az összehasonlító módszertan eszközei.

Ehhez a munkához kívánjuk segítségül nyújtani ezt az oktatási segédanyagot, amelyet az Olvasó a monitoron lát, vagy a kezében tart. A jegyzet célja és formája rendhagyó: célunk, hogy a kötelező tananyagot jelentősen kibővítve, a legkülönbözőbb kontinensek, sokszor tananyagként fel sem dolgozott államairól adjunk összefoglaló képet, amely nemcsak ismereteinket, de – meggyőződésem szerint – látásmódunkat is szélesíti. Formája pedig a XXI. század lehetőségeihez igazodik, hiszen kizárólag elektronikus dokumentumként jelenik meg, sok internetes hivatkozással tarkított e-könyvként. Jelen jegyzet egy tervezett sorozat első eleme mivel a Távol-Kelet mellett később más földrészek államainak vizsgálatával is szeretnénk foglalkozni. A kötet talán legérdekesebb jellemzője, hogy az egyes tanulmányok szerzői hallgatók. A 2012-es tavasz szemeszter során született legkiválóbb elemzéseket gyűjtöttem egy csokorba. A tanulmányok csak részben tudományos jellegűek, hiszen jelentős leíró, ismeretterjesztő vonásaik is vannak. A vizsgálat földrajzilag nem kimerítő: példákat, modelleket tartalmaz.

Az országelemzések szempontrendszere kötött volt, ezzel is a későbbi összehasonlító munkát kívántuk elősegíteni. A tantárgy vizsgálati kérdései között elsősorban az egyes országok államszervezete, valamint a központi és helyi igazgatásának felépítése áll. A szervezeti kérdések mellett azonban többször kitérünk a működés egyes elemeire is. Mivel a tantárgy kötelező irodalma Szamel Katalin (et.al. szerk.): Az Európai Unió tagállamainak közigazgatása (Complex, Budapest, 2011.) című könyv, így az összehasonlító módszertanban és elemeiben – a tantárgy egységessége miatt – több helyen igyekeztünk igazodni hozzá, azonban nem azt a struktúrát akartuk minden áron folytatni.

Remélem, hogy e jegyzet az általános európai látás- és gondolkodásmódunk tágítására, valamint a mindenkori közigazgatási rendszerek jobbításában gondolatébresztőül szolgál majd minden közigazgatás iránt érdeklődő hallgató számára – minden szakon. Jó olvasást kívánok hozzá!

Budapest, 2013. január hó.

Gerencsér Balázs Szabolcs

Japán

Filep Nikolett

1. Bevezetés, általános ismeretek

A Japán Császárság. területe 337 815 négyzetkilométer, amely négy nagyobb és körülbelül négyezer kisebb szigetből áll. Az ország területének 73%-át a főszigeteken átívelő Japán-Alpok hegyvonulatai borítják. Lakosainak száma 125 millió, fővárosa Tokió. Államformája Alkotmányos monarchia. Uralkodó vallásként azt jegyezhetjük meg, hogy Japán lakosságának többsége egyszerre két jelentős vallást gyakorol, a sintót és a buddhizmust.

1.1. Történelem

A felkelő nap országaként is ismert Japán történelme több mint 2000 évre tekint vissza. Történelme az Kr. e. 5. században kezdődik, amikor a Yamato-klán szerez uralmat az ország egy része felett. Az első igazi birodalmat a Teuso család hozta létre. A buddhizmus elterjedése után (Kr.u. 6-7. század) Japán abszolút monarchiává válik, élén a császárral.

A kínai kultúra elemei buddhizmussal és a konfucianizmussal együtt terjedtek el Japánban. A császár hatalmának hanyatlása után, a 12. században kezdődött a tartományi nemesség és a sógunok (katonai vezetők) uralma.

Japánt 1543-ban érték el az európai felfedezők. A sógunátus féltette az ország függetlenségét és tartott a keresztény tanításoktól, ezért 1612-ben betiltotta a keresztény vallást és 1614-ben elzárta az országot a külföldiek előtt. Az ekkor kezdődött, úgynevezett Edo-korszakban a japánok sem utazhattak külföldre.

Japán elszigetelődése közel három évszázadig tartott, míg végül Meidzsi császár 1867-ben megnyitotta az országot, visszaállította a császári hatalmat és nagy ívű modernizációba kezdett. Elkezdődött a modern Japán társadalmi, jogi és gazdasági alapjait megteremtő meidzsi-korszak (1868-1912). Az 1889-es alkotmánnyal pedig Japán alkotmányos monarchia lett.

A második világháború során az amerikai haderők megszállása alá került, függetlenségét csak 1950-ben kapta vissza. A gazdaságilag és infrastrukturálisan összeomlott Japán az Egyesült Államok és Kína után ma a harmadik legnagyobb gazdasági hatalom, a Föld leggazdagabb országainak egyike, számos nemzetközi szervezet tagja. Fővárosa és legnagyobb városa Tokió, a világ legnépesebb várostömörülése.[1]

1.2 Jogi háttér

„A japán jogi tradíciók a kínaihoz hasonlóan a hierarchiára, az egyénnek a hierarchia iránti tiszteletére épülnek. Mindezek a tradíciók mára egyfajta klientelizmushoz vezettek, amikor az üzleti, politikai életben a meghatározók a baráti vagy egyéb személyes kapcsolatok. Emellett a konzultáció a másik jellemző forma a japán rendszerben. Az azonos osztályhoz tartozó egyének véleményének meghallgatása fontos, mielőtt a vállalaton, de az államon belül is jelentős döntések születnének meg.”[2]

A fejlett polgári demokráciákban általában 3 nagy csoportot különböztet meg a szakirodalom a helyi-területi irányítás alkotmányos helyzete, a központi és helyi viszonyrendszer alapján:

1.            francia modell

2.            angolszász modell

3.            vegyes, kontinentális modell, amely egyesíti magában az angol és a 19. századi porosz tradíciókat, s amelyet a legdecentralizáltabb csoportnak tartanak. Ez utóbbi kategóriába tartozik Japán is.[3]

Jogrendszerét nagyban befolyásolták az idegen jogi hatások. Elsőként a kínai jogot vették át a VII. században, majd a XIX. század második felében kontinentális jogi alapokon nyugvó törvénykönyvek születtek, s végül a II. világháború után angol-amerikai jogintézmények épültek be a japán jogrendszerbe.

A jog szerepe a hagyományos megközelítésben szimbolikus, ugyanis a japánoktól távol áll a jog, melyben az állami akarat megnyilvánulásának és megvalósításának eszközét látják, amely viszont a személyes kapcsolataiktól távol esik. Jellemzően idegenkednek a jogi eljárásoktól, szerződéskötés esetén annak nem a pontos tartalma a fontos számukra, hanem a megállapodás ténye.[4]

2. Az alkotmány és az államszervezet

Japán államformája alkotmányos monarchia. A jelenleg is érvényes Japán Alkotmányt 1946. november 3-án hirdették ki és 1947. május 3-án lépett hatályba.

11 fejezetből áll: I. Uralkodó, II. Lemondás a háborúról, III. Az emberek jogai és kötelességei, IV. Országgyűlés, V. Kabinet (Kormány), VI. Bírói testület (Igazságszolgáltatás), VII. Pénzügy, VIII. Helyi önkormányzat, IX. Módosítások, X. A legfőbb törvény, XI. Kiegészítő szabályok.[5]

Az alkotmány lefekteti a demokratikus népképviseletet, felelős kormányzatot hoz létre, gondoskodik a hatalmi ágak megosztásáról és garantálja az emberi jogokat. [6]

Az Államfő [7]

Az Alkotmány 1.fejezete szerint az uralkodó a nemzet és nép egységének jelképe, hatalma a nép akaratából származik. Majdnem minden aktusához más szerv ellenjegyzése szükséges. A jelenlegi államfő Akihito császár, aki mára inkább csak szimbolikus szerepet tölt be.

A Parlament[8]

Törvényhozó szerv a kétkamarás  Parlament, mely Képviselőházból és Tanácsosok Házából áll. Törvény alkotására jogosult. A képviselők mandátumukat 4 évre nyerik. „Japánban általános választójog van érvényben, ami azt jelenti, hogy minden huszadik életévét betöltött japán állampolgár szavazhat. A 2009-es parlamenti választásokon után a törvényhozásban képviselt legnagyobb párt a balközép Demokrata Párt, amelyet az ellenzéki jobbközép Liberális Demokrata Párt követ.”[9]

A Bírói szervezet[10]

A bíró testület független, önálló hatalmi ág.

A bírósági rendszer élén a Legfelsőbb Bíróság áll, melynek tagjait a Kabinet, elnökét a császár nevezi ki. „A Legfelsőbb Bíróság tagjai lényegében életük végéig tisztségükben maradnak, de szokatlan módon kinevezésüket illetően 10 évenként népszavazásra teremtettek lehetőséget az alkotmány megalkotói.”[11]

A magyarországi gyakorlathoz hasonlóan Japánban Alkotmánybíróság nem létezik. A törvények, jogszabályok alkotmányossági felülvizsgálatát a Legfelsőbb Bíróság végzi. Az alsóbbrendű bíróságok bírái 10 évre kapják megbízatásukat.

A Kabinet (kormány)[12]

Végrehajtás csúcsszerve a Kabinet. Tagjai a miniszterek, élén a kormányfővel, azaz a miniszterelnökkel Noda Josihikoval. A miniszterelnököt az Országgyűlés választja, de a császár nevezi ki. Az egész kormány az Országgyűlésnek tartozik felelősséggel. Feladata többek között a  kormányzás, közszolgáltatások igazgatása, törvények végrehajtása.

3. A központi közigazgatás

Japánban jelenleg, a miniszterelnök hivatalaként működő Kabinetirodán (Cabinet Office) kívül, 11 minisztérium van:

Belügyminisztérium (Ministry of Internal Affairs and Communications)

Igazságügyi minisztérium (Ministry of Justice)

 Külügyminisztérium (Ministry of Foreign Affairs)

Pénzügyminisztérium (Ministry of Finance Japan)

Mezőgazdasági Minisztérium (Ministry of Agriculture, Forestry and Fisheries)

Oktatásügyi, kulturális, sport, tudomány és technológiai Minisztérium (Ministry of Education, Culture, Sports, Science and Technology )

Egészségügyi Minisztéruim (Ministry of Health, Labour and Welfare)

Gazdasági, kereskedelmi és ipari Minisztérium (Ministry of Economy, Trade and Industry)

Környezetvédelmi Minisztérium (Ministry of Environment)

Szállítási és turisztikai Minisztérium (Ministry of Land, Infrastructure, Transport and Tourism)

Védelmi Minisztérium (Ministry of Defense) [13]

„A kormány felügyelete alá nemcsak a szűk értelemben vett tárcák, hanem a legkülönbözőbb országos hatáskörű szervek, állami hivatalok is oda tartoznak, beleértve a császári családdal foglalkozó hivatalt  vagy a Közszolgálati Bizottságot, amely az 1887-ben bevezetett rendszert továbbvive és a közszolgálati pályát választók felvételét és vizsgáztatását bonyolítja le.”[14]

„A kabinet és a minisztériumok között elhelyezkednek még egyéb bizottságok, szervezeti egységek, ilyenek például a Kabinet Iroda (Cabinet Office), a Kabinet Törvényalkotási Osztálya vagy a Japán Biztonsági Tanács.”[15]

3.1. A közigazgatás felosztása

Japán 47 prefektúrára oszlik, ezek pedig 9 nagyobb régióba tömörülnek. A legnagyobb közigazgatási egységnek mégis a prefektúrákat tekintik. A főváros, Tokió, további 23 kerületre oszlik, amelyek ugyanolyan jogokkal rendelkeznek, mint a városok.[16]

„A régiók a dekoncentrált szervek irányításában résztvevő központi közigazgatási egységek, nem rendelkeznek autonómiával, ezért nem sorolják a helyi önkormányzatokhoz.”[17]

4. Helyi közigazgatás [18]

A Japán Alkotmány VIII. fejezete és a Helyi Autonómiákról szóló törvény (Local Autonomy Law) szabályozza a helyi önkormányzatokat.

Az önkormányzatok képviselőtestületekből és kormányzóból állnak, ez utóbbi a polgármesteri tisztségnek felel meg. Saját vagyonal rendelkeznek.

Önkormányzati feladatok:

helyi jogszabályok alkotása

helyi lakosság ügyeinek igazgatása

helyi adók kivetése

közbiztonság, egészségügy, oktatás megszervezése

Az alkotmány 95. cikke kimondja, hogy amennyiben az országgyűlés egy városra, községre vonatkozó törvényt fogad el, akkor annak alkalmazásához az érintett város, község lakóinak a beleegyezése szükséges.[19]

A helyi önkormányzatokhoz tartoznak a prefektúrák és a települések, amelyből 3219 van Japánban. A prefektúra élén polgármester áll, legfőbb döntéshozó szerve a közgyűlés.

Főbb feladatai:

központi feladatkitűzések közvetítés ea települési önkormányzatokhoz

olyan feladatok megszervezése, melyek települési szinten nem kivitelezhető.

A prefektúrák egyben választókerületek is.

Területi szinten működnek továbbá az ombudsmanok, akik inkább közigazgatási biztosok.

5. Közszolgálatról általában

Nemzeti közigazgatási etikáról szóló tv. (2000), mint „magatartási kódex” mindegyik köztisztviselőre azonos magatartási szabályokat állít:

- igazságos, diszkrimináció nélküli eljárás

- kapott információk tiszteletben tartása

- egész nemzet szolgálata [20]

A közigazgatásban összesen 4.377.000 dolgoznak.[21] A kiválasztás nemcsak iskolai végzettség, hanem versenyvizsga alapján történik, melyet a Központi Személyzeti Ügynökség végez. A fontosabb tisztségek betöltésénél a szolgálatban eltöltött idő számít. A magyar illetményalaphoz hasonló alapdíjazást kapnak, melyhez pótlékok és kiegészítések járnak és évente növekedhet a díjazás mértéke egészen 56 éves korukig.

A közszolgák nyugdíjkorhatára 60.év, 25 év közszolgálati munkaviszony után.

6. Egy kis érdekesség Japánról…

Milyen is a japán munkahely? Általában jó hangulatú, az emberek szeretnek dolgozni járni. A munkaidő leteltével nem rohannak egyből haza, mint ahogy ezt mi tesszük, hanem a főnök az alkalmazottakkal együtt még ott marad beszélgetni. Gyakori az, hogy ha a munkaidőnek 16 órakor vége van, akkor a japánokat még 18 órakor is ott találjuk beszélgetni. A szakmai kompetencia meghatározó jelentőségű a foglalkoztatásban. A japánoknál egy üzletkötőnek, aki például autókat ad el, nem elég ismerni az autót, (tudni, hogy hány hengeres motor van benne, milyen a külső váza, stb.), hanem ismernie kell az egész gyártási folyamatot. Az üzletkötőket egy egész napra odaállítják a futószalag mellé, hogy mindent tudjanak arról az autóról. Legérdekesebb vonás, hogy ha hibázik egy alkalmazott, akkor nem bocsátják el rögtön. Megpróbálják „megjavítani” az embert. Gyakran ezt úgy teszik, hogy lefokozzák állásában, de a fizetését rendesen folyósítják továbbra is. Például egy hibát vétett titkárnő egy darabig takarítónő lesz. Ezt a helyzetet általában nagy szégyenként élik meg. Ha ez a „megjavítási akció” sem jár sikerrel, csak akkor bocsátják el az alkalmazottat.” Japánban nagy szerepet kap a mindennapi életben a szülői példamutatás. E körbe tartozik a választásokon, szavazásokon való kötelességszerű részvétel.[22]

8. Befejezés

„Japán méltán lehet büszke a történelmileg példátlanul rövid idő alatt elért technológiai és gazdasági sikereire, ennek ellenére szembesülnie kell a gazdaságnak és a társadalomnak számos új kihívással, amelyek sikeres kezelésétől függ további boldogulása. Korunkban a nemzetközi feszültségek fokozódásával Japán helyzete, szerepe és felelőssége a nemzetközi diplomáciában és politikában egyre inkább kiéleződik. Mindez hatalmas nyomást gyakorol a kormányra, hiszen ahhoz, hogy saját országa érdekeit hatékonyan tudja képviselni és érvényesíteni, számos fronton határozott állásfoglalásra és intézkedésekre kényszerül. Fokozza a nehézségeket, hogy a gazdaság immár több mint egy évtizede húzódó recesszióval küzd, amiből a kilábalás alapvető szerkezeti és intézményi reformokat tesz elengedhetetlenné a belátható jövőben. Ehhez járulnak továbbá olyan - ugyancsak halaszthatatlan intézkedést igénylő - társadalmi jellegű problémák, amelyek megoldása azért sürgető, mert mennél jobban elodázzák őket, annál nehezebbé válik a kezelésük mind anyagilag, mind pedig szervezetileg. Ezek közé tartozik a növekvő munkanélküliség és a foglalkoztatáspolitika átalakításának a kérdése; a rohamosan öregedő társadalom és az ehhez kapcsolódó egészségügyi ellátás és társadalombiztosítás reformja; a csökkenő gyerekszám, ami a foglalkoztatáspolitikát és társadalombiztosítást értelemszerűen alapjaiban érinti, és végül, de nem utolsósorban, az oktatás kérdése.”[23]

Felhasznált irodalom

Jogszabályok:

1946. Alkotmány

1947. Parlamentről szóló tv.

1947. A helyi önkormányzatokról szóló tv.

1948. The National Government Organization Law

Hivatkozott irodalom:

Dr.Tamás Csaba Gergely: A demokratikus Japán születése (Doktori Értekezés 2012 )

Hidasi Judit: Vissza Japánba (Terebess Kiadó, Budapest, 2003)

Pusztay Katalin: A demokrácia japán modellje (Magyar Elektronikus Könyvtár)

Tóth Judit: Összehasonlító alkotmányjog (Complex Kiadó 2006)

Való Vikor: Japán közigazgatásának rövid áttekintése (Bp. 2007.)

Egyéb felhasznált irodalom:

Hidasi Judit: Na és, hogy tetszik Japán? (Terebess Kiadó, Budapest, 1999)

J.A.A.Stockwin: Dictionary of the modern politics of Japan (London 2003)

Mécs Alajos: Az ismeretlen Japán (Terebess Kiadó, Budapest, 1996)

Mikiso Hane and Louise G.Perez: Modern Japán (Westview Press 2009)

Internetes források:

Magyarországi Japán Nagykövetség honlapja

 http://www.hu.emb-japan.go.jp/index_h.htm

Japán Alkotmány

http://www.kantei.go.jp/foreign/constitution_and_government_of_japan/constitution_e.html

Dr.Tamás Csaba Gergely: Tanulmány a kontinentális jogok japán recepciójának szükségességéről és menetéről http://www.jak.ppke.hu/hir/ias/20051sz/o1.pdf

http://hu.wikipedia.org/wiki/Jap%C3%A1n

Japán Komány honlapja

The National Administrative Organization in Japan

http://www.kantei.go.jp/foreign/constitution_and_government_of_japan/national_adm_e.html

The National Government Organization Law

http://www.kantei.go.jp/foreign/constitution_and_government_of_japan/national_gov_low_e.html

Public Administration Country Profile

(Division for Public Administration and Development Management (DPADM)

United Nations January 2006)

                http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/un/unpan023314.pdf

Mongólia

Beréndi Bettina

1. Bevezetés, általános ismeretek

Mongólia 1.564.116 km² területű, körülbelül 3 millió fős népesség által lakott, s mindössze két másik országgal határos ország. Az északról Oroszország, délről pedig Kínai Népköztársaság által körülhatárolt államot tehát minden irányból szárazföldek övezik, hegyvidékes, félsivatagok, sivatagok borítják, tengeri határvonallal, tengerparttal nem rendelkezik.[24]

Ezeket a földrajzi adottságokat figyelembe véve az ország területét általában 5 részre szokták felosztani. Nyugatról kezdve elsőként az Mongol-Altaj régiója magasodik, mely az akár 4000 méter feletti hegycsúcsokból adódóan földművelésre nem éppen mondható alkalmasnak. Ettől keletre lankásabb rész következik, itt helyezkednek el az ország nagyobb tavai, melyek között édes- és sós vizű egyaránt megtalálható. Tovább haladva kelet felé ismét a hegyvidékek válnak uralkodóvá, a Hangáj-hegység, valamint a Hentij-hegység területe, ugyanakkor ebben a régióban fekszik az ország mezőgazdaságilag talán legtermékenyebbnek, legélhetőbbnek mondható része, a főváros, Ulánbátor környéke, valamint Szelenga tartomány. Az ország keleti részén a Mongol-fennsík, végül pedig délen, dél-keleten a Góbi sivatagos és félsivatagos részei uralják az ország területét.[25]

Az ország rövid történelme

Ami Mongólia történelmét illeti, elmondható, hogy területe már az ősidők óta ismert, és lakott volt. A korai tudósítások szerint a Kr.e. 3. században a hunok lakták, s a későbbiekben további hódító törzsek is éltek itt, majd volt török illetve kínai uralom alatt is. Az első mongol kánság a XII. században jött létre, ám a mongolok neve leginkább csak a XIII. században, Dzsingisz kán birodalomépítésének köszönhetően vált ismertté,[26] így ez tekinthető a mongol történelem első töréspontjának. Ám a kán halála után a „világbirodalom” viszonylag hamar, a XIV. században szét is hullott, sok kicsi, ekkor még erős mongol államot eredményezve. Ebből kifolyólag ezt az időszakot egészen a XVI. századdal bezárólag „kis kánok” koraként szokták emlegetni. A következő töréspontnak a XVII. század vége tekinthető, ekkor került ugyanis Mongólia kínai uralom alá, 1691-ben kezdetét vette a mandzsu korszak, mely egészen 1911-ig tartott. Ez az időszak közigazgatási szempontból is változásokat hozott. A mandzsuk átalakították ugyanis a korábban Dzsingisz kán által kidolgozott rendszert. 1725-ben Külső-Mongóliában felállították a negyedik ajmagot (fejedelemség ekkor még), ám röviddel ezután új nevet adtak neki (league), mint ahogy a Dzsingisz kán által kialakított tizedek és századok helyét is úgynevezett „nyilak” vették át (egy nyílhoz 150 család tartozhatott), az azok fölött álló egységeket pedig zászlóként (hosun) tartották számon. Az átnevezések lényegében azért voltak szükségesek, hogy ezáltal az ellenőrzés Peking kezében összpontosulhasson.[27] Ezen felül új minisztériumokat is létrehoztak. További kisebb változások történtek még 1758-ban is, ekkor például kineveztek egy mongol minisztert, akit lényegében önálló jogkörrel ruháztak fel. Ez a felosztás aztán egészen 1924-ig fennmaradt.

Azonban az 1900-as évek elején a mongóliai politikai elit már kezdte megelégelni a mandzsu fennhatóság alá tartozást, de az ország önállóan nem volt képes egy ekkora volumenű kérdésben lépni, s függetlenségét egyedül kivívni, így szükségük lett volna némi háttértámogatásra, amit ki mástól kaphattak volna meg, mint másik szomszédjuktól, az oroszoktól. Ám a cári birodalomnak ekkor még nem volt érdeke, hogy a mongolokat segítse. Így éppen jókor jött Mongólia számára az 1911 októberében kirobbanó kínai forradalom, mely (ahogyan már korábban említettem) végett vetett a mandzsu uralkodásnak, s a birodalom felbomlásához vezetett. Ennek következtében a mongolok még ebben az évben kimondták függetlenségüket, ám mivel ezt szomszédjai nem ismerték el (1915-ben szerződés született arról, hogy Mongólia Kína autonóm tartománya), továbbra is csak elérendő célként tekinthettek az önállóságra.[28] (Itt kell ugyanakkor megemlíteni, hogy ez a terület, mely ekkor autonóm kínai tartomány lett, már nagyjából megegyezett a mai Mongólia területével.) 1919 és 1921 között lényegében tehetetlenül szemlélte, hogy mind orosz, mind kínai oldalról milyen küzdelem folyik a területe feletti hatalom megszerzéséért, mely küzdelemből végül a szovjet fél került ki győztesen. Ennek következtében Mongólia 1921-ben másodszor is kimondta függetlenségét (aminek garanciáját csak a jaltai egyezmény mondja majd ki 1945-ben), ám mivel a Kínától való elszakadás nem történhetett volna meg orosz háttérszél nélkül, így a következő hét évtized alatt az ország erős szovjet befolyás alatt állt.

A szocializmus eszméinek terjesztése rögtön a húszas években kezdetét vette, mind a lakosság körében, mind a gazdaságban (például szovjet mintára itt is ötéves terveket dolgoztak ki). Mikor 1924-ben Bogdo Gegen mongol vallási vezető elhunyt, már semmi sem állt annak útjába, hogy kikiáltsák a Mongol Népköztársaságot, s szovjet támogatással még ebben az évben kommunista rezsim vegye át a hatalmat. Az ország elnevezése 1924-1991 között tehát Mongol Népköztársaság volt. (1991. november 21-től lett Mongol Köztársaság, 1992. február 12-től pedig egyszerűen csak Mongólia.[29])

Igaz ugyan, hogy az ország függetlenségének kikiáltásától kezdve egészen 1990-ig a szovjet mintára épülő kommunista államként működött, s egypártrendszer volt, ám az 1980-as évek második felében, a Szovjetunióban Mihail Gorbacsov által meghirdetett glasznoszty és peresztrojka programja viszonylag rövid idő alatt a mongol politikában is megtette hatását. Ennek köszönhetően indult el az országban a békés Demokratikus Forradalom, aminek következtében megjelent a többpártrendszer, s nyitottak a piacgazdaság felé is.[30]

A független Mongólia megszületésétől, azaz (ahogyan már említettem) 1921-től egészen 1996-ig monopol hatalommal rendelkező, megalakulásakor Mongol Néppártnak (Mongol People’s Party – MPP), majd 1924 és 2010 között Mongol Forradalmi Néppártnak (Mongolian People's Revolutionary Party – MPRP), 2010-től pedig újra Mongol Néppártnak nevezett politikai csoport lényegében egészen napjainkig kormánypárt maradt (egy ciklus kivételével, ahogy azt a továbbiakban látni fogjuk). Ám az 1990-es évet követően már több alkalommal le kellett mondania az önálló hatalomgyakorlásról, s Mongólia másik nagy, ugyanakkor jóval „fiatalabb” pártjával, a Demokrata Párttal (Democratic Party – DP) kényszerült koalícióra lépni.[31] Az erőviszonyok a következőképpen oszlottak meg az egyes választási ciklusokban: 1996-tól 2000-ig tartott az egyetlen olyan időszak, amikor a Mongol Néppárt egyáltalán nem jutott hatalomhoz, mivel a választásokat a több pártból álló Demokrata Unió nyerte meg, ezt követően azonban mind a 2000-es, mind a 2004-es, valamint a 2008-as választásokon többséget szerzett. 2000-ben, illetve 2008-ban a DP-vel koalícióban, 2004-ben pedig önállóan látták el a kormánypárt feladatait.[32] Idén januárban azonban a DP úgy döntött, hogy kilép a kormánykoalícióból, ami váratlan fordulatot hozhat majd a nemsokára, 2012 júniusában esedékes parlamenti választásokon.[33]

2. Az Alkotmány és az államszervezet

Mongólia közigazgatásának rendszeréről, ahogyan a világon számos más ország esetében is, az állam Alkotmányában találhatóak az alapvető rendelkezések, működésének keretei. A függetlenség kikiáltása óta négyszer fogadtak el új alaptörvényt. Elsőként 1924. november 26-án, majd 1940. június 30-án, ezt követően 1960. július 6-án,[34] jelenleg pedig az 1992. január 13-án elfogadott, s ugyanezen év február 12-én hatályba lépett Alkotmány foglalja magába az ország működésének legalapvetőbb szabályait. Ez utóbbi azóta kétszer, elsőként 1999-ben, majd 2001-ben került módosításra.[35]

Az Alkotmány deklarálja, hogy Mongólia államformája jelenleg parlamentáris köztársaság. Az állam szervezetével, közigazgatási rendszerével pedig részletesebben az Alkotmány 3., valamint 4. fejezete foglalkozik. Ahogyan az majd érzékelhető lesz, a Mongóliában jól elkülöníthető a három hatalmi ág, és érvényesül a hatalommegosztás elve.

A Parlament

A 3. fejezet a központi állami szervek szabályozását taglalja. Első része a mongol Parlamentre (The State Ih Hural/The State Grate Hural) vonatkozik. Itt mondják ki, hogy az államhatalom legfelső szerve a Parlament, s mint ilyen, a legfőbb törvényhozó hatalom is.

Egy kamarás és 76 tagja van, akiket a szavazásra jogosult állampolgárok választanak 4 évre, egyetemes, szabad, közvetlen és titkos szavazással. Minden mongol állampolgár választható, aki betöltötte a 25. életévét, s választásra jogosult. Amennyiben rendkívüli körülmények miatt az aktuális választások nem tarthatóak meg, a Parlament mandátumának lejárta után is hivatalban marad, míg az újonnan megválasztott tagok le nem teszik hivatali esküjüket.

Az Országgyűlés feloszlathatja önmagát, ha legalább a tagok 2/3-a, illetve a köztársasági elnök (az országgyűlés elnökével egyetértésben) úgy ítéli meg, hogy képtelen mandátumának kitöltésére. A Parlament tagjainak az állampolgárok érdekeit kell képviselniük, s mandátumuk a hivatali eskü letételétől addig tart, míg az újonnan megválasztott tagok le nem teszik saját hivatali esküjüket.

Az Országgyűlés elnökét, illetve annak helyettesét a tagok közül választják titkos szavazással, szintén 4 évre.

Ebben a részben kerül felsorolásra az is, hogy milyen feladatai vannak a Parlamentnek, s milyen kérdésekben kell döntést hoznia a kül-, és belpolitikát tekintve, illetve rögzítik kezdeményezési hatáskörét jogalkotási kérdésekben. Általános ülésre félévente egyszer kerül sor, amely minimum 75 munkanapon keresztül kell, hogy tartson, rendkívüli ülést pedig a köztársasági elnök, a házelnök, illetve a képviselők legalább 1/3-a indítványozhat. Az Állandó Bizottságok létrehozása is a Parlament hatáskörébe tartozik.

Végül pedig a fejezet rendelkezik a képviselőknek nyújtandó térítésekről, azok mentelmi jogáról, illetve mandátumok idő előtti megszüntetésének lehetséges okairól is.

A köztársasági elnök

A köztársasági elnökre vonatkozó rendelkezéseket a fejezet második része taglalja. Ahogyan többek között a magyar Alaptörvény esetében is, az ide vonatkozó első cikkben kimondják, hogy az államfő a köztársasági elnök, aki megtestesíti a nemzet egységét. A pozícióra válaszható minden olyan hazai állampolgár, aki legalább az elmúlt öt évben állandó lakosként az országban élt, s betöltötte a 45. életévét. A megbízatás hossza azonban eltér a magyarországitól, Mongóliában ugyanis, ahogyan a Parlamentet, úgy a köztársasági elnököt is csak négyéves periódusra választják. Természetesen a két választás nem egyszerre zajlik. A legközelebbi országgyűlési választás 2012 júniusában lesz aktuális (ahogyan az már korábban is felmerült), új köztársasági elnököt pedig csak 2013 májusában választanak majd. [36] A választások kétfordulósak, a parlamenti pártok önállóan, illetve koalíciónként egy-egy jelöltet állítanak, majd első körben a szavazásra jogosult állampolgárok ezen jelöltekre szavaznak. Amennyiben első körben egyik jelölt sem szerzi meg a szavazatok többségét, úgy a második fordulóban a két legtöbb szavazatot kapott jelöltre lehet voksolni. Ám, ha ezen két jelölt közül sem szerzi meg a többséget valamelyikük, abban az esetben a választást újra kell tartani. Az elnök egyszer újraválasztható, s megbízatása alatt nem tölthet be más állami pozíciót (például nem lehet parlamenti, kormányzati tag, nem lehet egy személyben ő a miniszterelnök is), s egyéb feladatokat is csak úgy láthat el, ha azt egy jogszabály rögzíti. Az elnököt megválasztását követő 30 napon belül be kell iktatni, hivatali esküjének letételével.

Az Alkotmány ezen része hosszan sorolja, hogy milyen előjoggal rendelkezik a köztársasági elnök, többek között például vétójoga van, javaslatot tehet a miniszterelnök személyére, képviseli az államot külpolitikai színtéren, gyakorolhatja az egyéni kegyelmezés jogát stb., lényegében a magyar szabályozásban is megfogalmazott jogok a mongol Alkotmányban is hasonlóképpen megjelennek.

A köztársasági elnök mindezeken felül a mongol fegyveres erők főparancsnoka, s kihirdethet rendkívüli, vagy akár háborús helyzetet is az ország egész területére, illetőleg annak egy részére.

Természetesen szabályozva van még az elnöki megbízatás idő előtti megszüntetésének lehetősége is, amennyiben megszegi hivatali esküjét, vagy alkotmányellenes cselekedetet követ el, az Alkotmánybíróság döntése, valamint a parlamenti képviselők minősített többsége elmozdíthatja pozíciójából. Abban az esetben, ha valamilyen okból ideiglenesen, vagy egyáltalán nem tudja már ellátni teendőit, helyettese az Országgyűlés elnöke lesz (mint ahogy láthattuk ezt az elmúlt napokban hazánkban is), s négy hónapon belül a Parlament köteles új elnökválasztást tartani.

Bírói hatalom:

Az Alkotmány 3. fejezetének negyedik része a harmadik hatalmi ággal, a bírói hatalommal kapcsolatos legalapvetőbb rendelkezéseket tartalmazza. Kimondja, hogy a bírói hatalmat kizárólag a bíróságok gyakorolhatják. Bíróságot létrehozni pedig kizárólag az Alkotmány, illetve más idevonatkozó törvények alapján lehet.

Az igazságszolgáltatási rendszer a Legfelsőbb Bíróságból, az ajmagok, valamint a főváros bíróságából, továbbá az ennél kisebb területi egységek, kerületek bíróságaiból áll össze, tehát ahogyan a közigazgatás is, úgy a bírói szervezet is többszintű. Felállíthatóak továbbá speciális bíróságok, mint például a polgári és közigazgatás bíróságok, vagy a büntetőbíróság, melyek működése, döntései nem tartoznak a Legfelsőbb Bíróság felügyelete alá. A Legfelsőbb Bíróság elnökét a tagok közül választják, 6 évre, s a köztársasági elnök hagyja jóvá. Tagjai olyan mongol állampolgárok közül kerülhetnek ki, akik betöltötték 35. életévüket, magasan képzett jogászok, és legalább 10 év gyakorlattal rendelkeznek. Az úgymond „egyszerű bírók” esetében a követelmény valamivel enyhébb, ebben az esetben a kor 25 évre, a gyakorlati tapasztalat pedig minimum 3 évre csökken. A Legfőbb Ügyészt a köztársasági elnök jelöli a Parlamenttel egyeztetve, mandátuma szintén 6 éves.

A bíróságok finanszírozását az állami költségvetésből kell biztosítani. A bíráknak Mongóliában is függetlennek kell lenniük, s mindössze a törvénynek vannak alárendelve. Ennek biztosítására hozták létre a negyedik Alkotmányban a Bíróságok Általános Tanácsát (General Council of Courts),[37] melynek tagjai: a Legfelsőbb Bíróság elnöke, a legfőbb ügyész, a bel-, és igazságügyi miniszter, további 9 bíró, aszerint, hogy minden bírósági szint képviselve legyen, valamint további kettő, a Parlament és a köztársasági elnök által választott tag, azaz összesen 14 fő. A Tanács nem hoz ítéleteket, feladata a bírók jelölése a pozícióra (de a végső döntést ekkor is a köztársasági elnök hozza), adott esetben továbbképzésüknek megszervezése, bérük biztosítása, esetenként javaslattétel bíróságok felállítására.[38]

A gyakorlatban a rendszer úgy működik, hogy a mindennapos polgári, büntetőjogi és közigazgatási ügyekben a 30 vidéki kerületi/járási bíróság, illetve a 8 városi bíróság jár el. Innen lehetőség van fellebbezni a 22 másodfokú bíróság valamelyikénél (ezek megyei szintűek, valamint a fővárosban is működik egy). S néhány esetben az is előfordul, hogy a Legfelsőbb Bíróság, vagy speciális bíróságok elé kerül az ügy.[39] Az eljárások lefolytatásának nyelve az Alkotmány szerint alapvetően a mongol kell, hogy legyen.

3. A központi közigazgatás

A kormány

Az Alkotmány harmadik fejezetének harmadik része a kormánnyal, azaz az állam legfőbb végrehajtó szervével foglalkozik, melynek ebből kifolyólag legfontosabb feladata az állami törvények végrehajtása. De ezen felül számos más, hasonlóan fontos feladatkört is el kell látnia, szem előtt tartva a gazdasági, szociális és kulturális fejlődést egyaránt, s ezekkel összhangban átfogó politikát kell kidolgoznia.

A teljesség igénye nélkül a kormány felelős a központi, valamint a helyi közigazgatás szerveinek irányításáért, az ország biztonságának biztosításáért, az emberi jogok védelméért, a külpolitika, s a vállalt nemzetközi szerződések végrehajtásáért.

A kormány a miniszterelnökből, valamint a miniszterekből, kormánytagokból áll. Utóbbiakra a miniszterelnök tesz javaslatot, konzultálva a köztársasági elnökkel, majd a Parlament elé terjesztik a jelölteket, aki dönt alkalmasságukról. Ebből is következik, hogy mandátumuk teljes ideje alatt felelősséggel tartoznak a Parlamentnek. A megbízatás ez esetben is négy évre szól. Ám amennyiben a miniszterelnök úgy érzi, hogy kormánya képtelen feladatának ellátására, felajánlhatja lemondását, ez esetben az egész kormánynak távoznia kell. Van lehetőség továbbá bizalmi szavazás kezdeményezésére is. A kormány a jogszabályokkal összhangban rendeleteket, valamint állásfoglalásokat adhat ki, melyeket a miniszterelnöknek és az ügyben illetékes miniszternek kell aláírnia.

A napjainkban (2012) is hivatalban lévő miniszterelnököt a Néppárt adja (Sükhbaataryn Batbold). Jelenleg 3 általános minisztérium (külügy; bel-, és igazságügy; pénzügy), s további 9 szakminisztérium (így például védelmi; oktatási, kulturális, tudományos; egészségügyi; közlekedési és városfejlesztési; szociális) látja el teendőit Mongóliában.[40]

A harmadik rész végén pedig a közalkalmazottak jogállásával is foglalkozik a törvény néhány mondat erejéig (például, hogy mongol állampolgároknak kell lenniük), de a részletes szabályozást más jogszabály hatáskörébe utalja.[41]

4. Helyi közigazgatás

A területi közigazgatásra vonatkozó rendelkezések az Alkotmány 4. fejezetében kaptak helyet, az 57. cikktől a 63. cikkig. Rögtön az 57. cikk 1. bekezdésében megtalálható, hogy milyen részekre tagolandó Mongólia a területi közigazgatási egységeket tekintve.

Az ország elsődlegesen 21 ajmagra (Aimags), valamint a fővárosra, Ulánbátorra van felosztva,[42] mert bár utóbbi területileg nem felel meg egy önálló ajmagnak (Tov ajmag területén belül helyezkedik el), közigazgatásilag mégis külön kezelendő fővárosi státusza miatt. Az 1. térképen látható, hogy hol húzódnak az egyes ajmagok határai, melyek lényegében a magyar megyéknek felelnek meg.

térkép: Mongólia közigazgatási térképe

Forrás: Rossabi, Morris: Modern Mongolia: From khans to Commissars to Capitalists. University of California Press, London, 2005. p. XXI.

 A fenti térképen jelölt ajmagok további alegységekre, szumokra (Soums) tagolandóak, melyek a járás szintjét képviselik, s a mongol területi közigazgatás második szintjét képezik. Lényegében az 1725-ben nyilaknak nevezett területi egységgel azonosíthatóak. Napjainkban már több mint 300 szumot tartanak nyilván. A 2. térkép ezeket szemlélteti.

térkép: Szumok rendszere Mongóliában

Forrás: http://www.blo-gros.info/maps/map-mongolia-sum-districts-001.png

Látható, hogy ez a szint már jóval kisebb szubregionális részekre osztja az országot, ám még mindig nem ez a legkisebb közigazgatási egység. Hiszen a szumok tovább tagolandóak bagokra (Baghs). A bagok magyar megfelelője talán a község, vagy település lehetne, ám ez nem teljesen fedi a valóságot, mivel abból adódóan, hogy Mongóliában még napjainkig nagyszámú nomád család él, a bagok határai gyakorta egybeesnek az egyes családok által lakott terület határával. Ám már ez is előrelépésnek nevezhető, hogy egyáltalán ki tudták alakítani ezt a négyszintű közigazgatás rendszert, ugyanis voltak olyan távoli, kieső területek ahol a szigorú buddhizmus szerint élő, nomád életmódot folytató lakosság miatt egészen 1928/29-ig nem is tudtak területi közigazgatást kiépíteni.

Mindezeken kívül pedig külön megjegyzendő még, hogy a fővárost is kerületekre osztották, a kerületeket pedig horuszokra (Horoos).

Ez a közigazgatási és területi felosztás csak a Parlament határozatával vizsgálható felül, javaslatot tehet rá egy illetékes, helyi parlamenti képviselő, vagy a helyi lakosság, de nem szabad figyelmen kívül hagyni, hogy a változtatás hogyan érintené az állam gazdasági szerkezetét, valamint, hogy a népességszám hogyan változna egy esetleges átstrukturálás következtében.[43]

Látható tehát, hogy az, hogy Mongólia ilyen domináns országok közé „szorult”, lényegében azzal járt, hogy hosszú évszázadokon keresztül alapvetően két szomszédja egymást váltva határozta meg az ország történelmét, politikai berendezkedését. Ahogyan számos más, korábban kommunista állam, úgy napjainkra Mongólia is aktív demokratizálódáson ment keresztül. Ennek következtében közigazgatási rendszere is átalakult, formálódott. Nyilván folyamatosan fejlődött, bővült, de alapjai lényegében még mindig a 12. században megjelenő, törzsek szerint történő felosztásra vezethetőek vissza, hiszen magának az „ajmag” szónak is a jelentése törzs, törzsszövetség, fejedelemség.

Irodalomjegyzék

Könyvek, kiadványok

Akiner, Shirin (edited by). Mongolia today. Kegan Paul International, London, 1991. pp. 13-21.

Europa Publications (edited by). The Far East and Australasia 2012. 43rd Edition. London, Routledge, 2011. pp. 742-786.

Obrusánszky Borbála. Mongólia. Dekameron Könyvkiadó, Budapest, 2005. pp. 31-55.

Rossabi, Morris: Modern Mongolia: From khans to Commissars to Capitalists. University of California Press, London, 2005. pp. XXI-29.

Internetes hivatkozások

Election Guide: Country profile: Mongolia
http://www.electionguide.org/country.php?ID=144
Letöltés ideje: 2012. április 12.

Countrystudies.us: Mongolia
http://countrystudies.us/mongolia/60.htm
Letöltés ideje: 2012. április 08.

World Intellectual Property Organization: Mongolia
http://www.wipo.int/wipolex/en/text.jsp?file_id=183021
Letöltés ideje: 2012. április 08.

Múlt-kor: Mongólia kinyilvánítja függetlenségét
http://www.mult-kor.hu/cikk.php?id=14246
Letöltés ideje: 2012. április 10.

The Encyclopedia of Earth: Mongolia
http://www.eoearth.org/article/Mongolia
Letöltés ideje: 2012. április 12.

International Commission of Jurists: Mongolia
http://www.icj.org/dwn/database/mongolia.pdf
Letöltés ideje: 2012. április 17.

Supreme Court of Mongolia
http://www.supremecourt.mn/english/General_Counci_%20of_Courts.htm
Letöltés ideje: 2012. április 17.

Tajvan (Kínai Népköztársaság)

Berta Henrietta

1. Bevezetés – általános ismeretek

Az alább bemutatásra kerülő terület politikai helyzete meglehetősen vitatott, ezáltal nemzetközi jogi megítélése sem egyhangú. Egyrészt a Kínai Népköztársaság Tajvant az egyik tartományának tekinti, a Tajvan ezzel szemben önálló államnak vallja önmagát.

„A Kínai Népköztársaság (KNK) az antikommunista Tajvant »szakadár tartománynak« tekinti, és a kínai vezetés a körülbelül dunántúlnyi méretű sziget visszafoglalására szőtt terveiben az erőszakos csapásmérést sem veti el végső megoldásként. Amikor ezek a sorok íródnak (2007-B.H.), 706 kínai harcászati rakéta irányul a szigetre délkelet-kínai szárazföldi állásokból, az atomhatalom KNK eltökéltségét jelezve. Tajvan azonban mára inkább bír egy szuverén állam, mint egy »szakadár tartomány« ismertetőjegyeivel, tekintettel arra, hogy saját alkotmánya mellett demokratikusan választja politikai vezetőit egy többpárti, félelnöki rendszer keretei között. Emellett egy, a szigetet érő hagyományos katonai támadást a külföldi intervenció fázisáig feltartóztatni képesnek vélt védelmi erő oltalmazza.”[44]

A ma már demokratikus kormányzati rendszer két meghatározó pártja a belső véleményeket is erősen megosztja. A kormánypárt (Demokratikus Haladó Párt – DPP) és különösen annak harcias hangvételű elnöke, Csen Suj-pien erőteljesen kiáll a függetlenség mellett, míg az 1949-től egypártrendszerben uralkodó, mára már a legnagyobb ellenzékként működő Kuomintang (Nemzeti Párt – KMT) konszenzusos politikát folytat.

Politikai vagy gazdasági okokból – elsősorban a Kínai Népköztársaság negatív megítélésétől tartva – nagyon kevés állam ismeri el külön országként, azonban amint látni fogjuk, közigazgatásilag önálló szervezettel rendelkezik.

A nemzetközi jog régóta elismeri az ún. „elbirtoklás elvét”, amely egy terület megszerzésének módjára vonatkozik. A Kínai Köztársaság kormánya már több mint hatvan éve gyakorolja a de facto kormányzati hatalmat a szigeten, így nehezen lehet kétségbe vonni annak legitimációját nemzetközi jogi szempontból.[45]

Általános jellemzés

Tajvan a Csendes-óceán nyugati részén található – a kínai szárazföld, Japán és a Fülöp-szigetek között. Területe 35.961 km². Az terület hivatalos elnevezése: Kínai Köztársaság, azonban számos más néven is ismert volt történelme során. A hagyományos Formosa nevet egy holland hajóstól kapta 1517-ben („Ilha Formosa” jelentése Gyönyörű sziget).[46] Tajvan magát a szigetet jelenti, de gyakran hivatkoznak az egész államterületre is (leginkább azok az országok, amelyek hivatalosan nem ismerik el a Kínai Köztársaságot).

2012-es adat szerint a lakosság létszáma 23.113.901 fő. Etnikai megoszlás: 84 % tajvani, 14% szárazföldi kínai és 2% bennszülött. Hivatalos nyelve a mandarin.

A korábban szigorú szabályozásnak köszönhetően, amely korlátozta a házasságkötők életkorát és a gyermekvállalás idejét, csökkent a népesség létszáma. A gazdasági fejlődés hatására 1990-ben ezt megváltoztatták s a kormány folyamatosan születésösztönző politikát folytat, mégis elmondható, hogy öreg társadalomról beszélünk. 0-14 év közöttiek aránya: 15.6% 15-64 közöttiek: 73.4% és 65 év fölött: 10.9% [47]

A nemzeti identitást tekintve a Kínai Kapcsolatok Tanácsa 1998 októberében készített felmérése alapján a tajvani lakosság mintegy 38%-a inkább tajvaninak vallja magát, semmint kínainak, míg 12% gondolja úgy, hogy inkább kínai, mint tajvani. Körülbelül 45% „kettős identitással” rendelkezik. A Kínától való eltávolodás és a tajvani identitás erősödése azóta is folyamatosan erősödik.[48]

A „gazdasági csoda” egyik meghatározó tényezője a magas szintű oktatás, melynek költségeit nagyrészt az állam fedezi. A pedagógusok adómentességet élveznek. 1968-től kilenc évig kötelező az iskolai oktatás. Az általános- és a középiskola egyaránt 6 osztályos, a főiskolák és egyetemek 4-7 évesek. Sokan tanulnak és szereznek tudományos fokozatot a legnevesebb külföldi egyetemeken, de Tajvanra is nagy számban érkeznek tanulni vágyó külföldiek.

Az oktatásnak és a széles látókör megteremtésének köszönhető, hogy mára a közigazgatás rendszere is demokratikus keretek között formálódik, bár a nyugatról érkező változások nem mindig harmonizálnak a sziget (de beszélhetnénk akár egész Távol-Kelet) hagyományaival, helyi szokásaival.

2. Az alkotmány és az államszervezet

Az akkor még kínai fennhatóság alatt álló Tajvan első alkotmányát a nemzetgyűlés 1946 december 25-én fogadta el és 1947. január 1-jén lépett hatályba. Ez lényegében lefekteti a nép általi szuverenitás alapjait, garantálja az emberi- és szabadságjogokat, meghatározza a központi és helyi közigazgatási szervek felépítését, azok hatáskör-megosztását és előírja az alapvető nemzeti politikákat. Ezt az alaptörvényt 1991 és 2005 között 7 alkalommal módosították, de az államszervezet lényeges elemei nem változtak.

Az államszervezet struktúrája, szerepe

A tajvani államszervezet két fontos hagyományra építkezik:

1.       japán gyarmati uralom

2.       kínai gyökerek.

Bár a japán befolyás mára már megfakult, mindkettő megfigyelhető a mai közigazgatási rendszer kiépülésében.

Tajvan és Kína kapcsolata a K. u. V. századig nyúlik vissza, amikortól a kínai császárok fokozatosan terjesztették ki hatalmukat a szigetekre (a tajvaniak döntő többsége ezen korai betelepülők leszármazottja)[49]. Erős befolyással bírtak mind a politikai rendszer megteremtésében, mind pedig a társadalmi csoportok egymás közötti viszonyában a konfuciánus hagyományok. Ennek alapja, hogy a családban és a társadalomban nem ismerték el az egyenrangú viszonyokat, illetve az élet minden területén szigorú hierarchia uralkodott. A tradicionális Kínában – és ennek megfelelően Tajvanon is – kezdetben ismeretlen volt a modern alkotmányozás, a hatalmi ágak elkülönítése és ellenőrzése, valamint a nép által választott parlament és hivatalnokréteg. S bár gyakorlatban ezt a berendezkedést a gyarmatosító japánok megváltoztatták, az emberek gondolkodását egészen a XX. századig nem lehetett komolyabban megváltoztatni. Ezért volt a tajvaniak számára mindegy, hogy milyen hatalom uralkodik rajtuk, az elnyomás és az alsóbbrendűség érzete megtalálható volt mind a japán, mind pedig a kínai vezető réteg megjelenésével.

A japánok – saját gazdaságuk fejlesztése érdekében – egy jól szervezett, hatékony adminisztrációt építettek ki és saját törvényeik alkalmazásával szűkítették a falvakban élő tradicionális szokásjogot. A korrupció, illetve a hivatallal való visszaélés aránya csökkent – összehasonlíthatatlanul kisebb mértékű volt, mint pl. Kínában. A hivatalnokok alázata, feddhetetlensége és egyszerű életmódja is mély benyomást gyakorolt a tajvaniakra. És bár a hatalom egészét tekintve meglehetősen kemény volt, a személyek és a tulajdon védelme korábban nem ismert módon érvényesült.

Tajvan tehát megindult a modernizáció útján, ami kulturális szinten is megmutatkozott. A modernizált iskolai oktatás „kitermelte” a képzett, szakmailag felkészült középréteget, amely képes volt a növekvő gazdaságot tovább fejleszteni és a közigazgatásban is aktív szerepet vállalt.

„A háború végére a tajvani gyarmati kormányzat összes hivatalnokának 56 százaléka tajvani volt, a legfelső hat kategóriában ugyan csak 35 százalékra tehető az arányuk, de a legalsó két kategóriában minden négyből három volt tajvani.”[50]

Ezek a hivatalnokok már nem csupán a japán uralom bábjai voltak – beszéltek japánul, képesek voltak bizonyos célok érdekében tömegeket mozgatni és ami talán a legfontosabb Tajvan esetében – a helyi elit megértette, hogy a gazdasági-ipari fejlesztés érdekében központi szinten szükséges tervezni. És a terveket nem csupán készíteni kell, de alacsonyabb szinten végre is kell azokat hajtani. Ez a két tevékenység egymástól nem választható el. Ebbe az összhangba sikerült bevonni a magánvállalatokat is – nem csupán a japán gyarmati időszakban. Ennek a szinkronitásnak később abban is szerepe lesz, hogy az ország bekerült az „ázsiai kistigrisek” közé.

1945-ben a sziget visszakerül Kínához, ahol a Kuomintang és a hadsereg közös kormányzása alá rendelik. A kinevezett főhivatalnokok között nem volt tajvani, nem tudtak – és nem is akartak – jó kapcsolatokat kialakítani a helyiekkel. Sok megaláztatás és kegyetlenkedés érte a lakosságot, ezenkívül a nyelvi és kulturális különbségek is nagymértékben hozzájárultak ahhoz, hogy megjelent az a több évtizedig létező törésvonal, amely elválasztotta a tajvaniakat a szárazföldiektől.

1947 második felétől Kínában a kommunisták és a Csang Kaj-sek által vezetett nemzeti erők közötti polgárháborúban ez utóbbiak kritikus helyzetbe kerültek – és Tajvan volt az utolsó erődítményük.

Mivel 1949. október elsején kikiáltották a Kínai Népköztársaságot, december 10-én kénytelenek voltak elhagyni a kontinenst, így az addig az egész Kínát kormányzó Kínai Köztársaság hatalma Tajvanra és a körülötte lévő szigetekre korlátozódott. Szükségállapotot hirdettek meg (amelyet csak 1987-ben szüntettek meg) s a kialakult helyzet egy erős központi bürokrácia kiépítését kívánta meg, melynek alapjai visszanyúltak a Szun Jat-szen által alkalmazott leninista elvekhez.[51]

Fontos elem, hogy a központi hatalom hatoljon be a kormányszervekbe, illetve a társadalomba is. Ennek megfelelően egy szigorúan központosított, túlbürokratizált rendszer került bevezetésre, melynek legfőbb elemei a mai napig megtalálhatók.

3. Központi közigazgatás

Az ország kormányzati és közigazgatási rendszerének szervezeti felépítését, annak hatáskörét az alkotmány tartalmazza. Ebben a szerkezetben az eredetileg 1912-ben megalapított Kínai Köztársaság hatalmi szervezetének sajátosságai a mai napig megtalálhatók. Ennek megfelelően a központi kormányzat az elnök irodájából és az öt hatalmi ágból (jüan) áll (1. sz. melléklet).

Az állam élén az elnök áll, ő a fegyveres erők főparancsnoka. Személyét közvetlenül választja a Kínai Köztársaság lakossága, mandátuma 4 évre szól, egyszer újraválasztható.

Kinevezi és felmenti a legfelsőbb polgári és katonai tisztségviselőket, kihirdeti a törvényeket, feloszlatja a törvényhozó testületet, és vitákban közvetít a központi kormányzat különböző ágai között. Hivatalának közvetlen irányítása alatt áll a Nemzetbiztonsági Tanács, valamint az Academia Sinica és az Academia Historica.

Az elnök maga mellé alelnököt választ.[52]

Az öt hatalmi ág:

1.       végrehajtó jüan,

2.       törvényhozó jüan,

3.       igazságszolgáltató jüan,

4.       vizsgáztatói jüan,

5.       ellenőrző jüan.

Ezen hatalmi ágak ellenőrzik egymást, de nem függenek egymástól.

A végrehajtó jüan

Más néven kabinet, a Kínai Köztársaság végrehajtó hatalmi ága és a legmagasabb közigazgatási szerve – élén a miniszterelnök áll, akit közvetlenül az elnök nevez ki, a törvényhozó jüan egyetértésével. Ő irányítja a kormány munkáját.

A kabinethez tartozó további szervezetek vezető tagjait a miniszterelnök javaslatára az elnök nevezi ki. A végrehajtó jüan szervezetéről szóló törvényt 2010. február 3-án módosították, mely 2012. január 1-jén lépett életbe. Ennek értelmében a jüan alatt 29 ügynökség található (lásd 1. sz. melléklet):

-        14 minisztérium,

-        8 bizottság,

-        3 független ügynökség,

-        1 bank,

-        1 múzeum és

-        2 általános osztály.[53]

Az alárendelt szervek felügyeletének ellátása mellett a kabinet felelős a közigazgatási politikák megalkotásáért, viteléért és magyarázatáért. Jelentést tesz a törvényhozási jüan számára, amely interpellációkat és kérdéseket intézhet a miniszterelnöknek vagy valamely miniszternek, akik kötelesek azt szóban vagy írásban megválaszolni.

Az alkotmányban megtalálható a központi hatalom és az önkormányzatok hatáskörének megosztása. A felsorolás azonban meglehetősen széles hatáskört biztosít szinte minden ügyben minden kormányzati szint számára. Ez gyakran vitákhoz vezet, mivel nem lehet egyértelműen eldönteni, mely kérdés melyik igazgatási szinthez tartozik. Ilyenkor általában egy szinttel följebb tolják a felelősséget, míg végül minden kérdés a központi hatalomhoz kerül.

Törvényhozó jüan

A vitás kérdésekben döntési hatásköre a törvényhozó jüannak van, mely a központi kormányzat kizárólagos jogalkotó szerve. 1-1 törvényhozó képvisel minden egyes választási körzetet, így 113 főt választanak 4 évre, korlátlan újraválaszthatósággal. Maguk közül megválasztják a jüan elnökét, aki a törvényhozás munkájának összehangolásáért felelős. Az általános törvényhozó hatalom mellett meghallgatja a közigazgatási hivatalok beszámolóit és felelősségre vonhatják ezen hivatalok vezető hivatalnokait a közigazgatási politika megvalósításáért. Felülvizsgálja a költségvetést és a zárszámadást.

Igazságügyi jüan

Feladata, hogy felügyelje a nemzeti bírósági rendszert, mely három szintből (helyi, feljebbviteli és Legfelsőbb Bíróság) áll.

A közigazgatási bírósági rendszer kétszintű: regionális közigazgatási bíróságok és Legfelsőbb Közigazgatási Bíróság.[54] (Közigazgatási eljárások típusairól lásd 2. sz. melléklet.)

Amennyiben kormányzati alkalmazottat az ellenőrző jüan megvádolta vagy rovásban részesítette hivatalból elkövetett vétségek miatt, és a törvény szerint bűnösnek minősül, felette is az igazságügyi jüan ítélkezik. Büntetése lehet lefokozás, bércsökkentés, megrovás, hivatalból való felfüggesztés vagy elbocsátás.

Tagjait, mint bármely kormányzati alkalmazottat egy, a vizsgáztató jüan által megalkotott folyamatban választják. A helyi bírákra vonatkozó vizsgaszabályzatot azonban az igazságügyi jüan alkotja meg, ahogyan az elvégzendő feladatokat is az állítja össze. Akik sikeresen szerepelnek, egy intenzív képzést kapnak az Igazságügyi Tanulmányi Központ keretében és akik ezek után sikeres vizsgát tesznek, életük végéig tartó bírói hivatalt kapnak a már említett három szintű bíróságok egyikén.

A bírósági rendszer tetején az Alkotmánybíróság áll, ahol 15 alkotmánybíró dönt a törvények alkotmányosságáról, illetve rendeletek, jogi eljárások és kormányzati intézkedések törvényességéről.

Vizsgáztató jüan

A nyugati országokban kevésbé ismert közigazgatási szerv a nemzeti közszolgálati rendszerben dolgozók ügyeinek adminisztrációjáért felelős. Az elsődleges ok, amiért ezt a hivatalt felállították, az az esélyegyenlőség biztosítása volt a közszférában, továbbá egységes szabványokat állítson fel, valamint a központi és helyi kormányzatban dolgozók fizetését és juttatását egységesítse. A végrehajtó jüan alá rendelt szervezetek vizsgálata is hatáskörébe tartozik, úgymint a Vizsgálati Minisztérium, a Közszolgálati Minisztérium, a Polgári Védelmi Szolgálat, a Képzési Bizottság és a Közszolgálati Nyugdíjpénztárt Felügyelő Bizottság.[55]

Ellenőrző jüan

Feladata a hozzá beérkezett összes panasz kivizsgálása – beleértve a köztisztviselők vagy hivatalok ellen benyújtottakat is. Eljárás és vizsgálat indulhat állampolgári kezdeményezésre (az állampolgárokat díjmentes ügyvédi segítség illeti meg), illetve az ellenőrző jüan saját hatáskörében.

Vizsgálatot indíthat többek között a kormányzati szervek kiadásait, a hivatalokban dolgozók megbízását, a hivatalok tevékenységét illetően. Felelősségre vonhat, megrovásban részesíthet és korrigálhat – természetesen csak abban az esetben, ha nem történt törvénysértő cselekmény vagy kötelességszegés.[56]

A fentiekből is látható, hogy a tajvani központi igazgatási rendszer bonyolult, túlbürokratizált, hatásköreit illetően kusza, átláthatatlan. Több hivatalnak is ugyanolyan vagy hasonló feladata van, s ez összeütközésekhez, további hivatalok felállításához vezetett. A legtöbb hatásköri vita eldöntését még feljebb, egyenesen az elnök kezébe helyezték.

Ez az átláthatatlan rendszer található meg területi szinteken is.

4. Helyi közigazgatás

Tajvanon a helyi önkormányzati rendszer kialakulása 1950-re tehető, amikor az ország irányítását átvevő Kuomintang a területi szinten is kiépítette hatalmát. Ez a rendszer azóta a következőképpen változott.

A területi önkormányzat különböző szintekből áll. Azt, hogy a terület milyen státuszú, a lakosságszám, illetve különböző törvényileg szabályozott gazdasági, kulturális és egyéb kritériumok határozzák meg. Például 1,25 millió fő felett megkaphatják a speciális önkormányzati státuszt, 500.000 fő felett tartományi önkormányzatnak minősíthető, 150.000 fő felett pedig megyei önkormányzattá léphet elő.[57]

A két tartomány: Tajvan és Fujian. Tajvan tartománya alatt 12 megye és 3 tartományi város található. Ezek alatt további 213 falukörzet, városkörzet, megyei jogú város és városi kerület van. Fujian tartomány alatt 2 megye szabályoz 10 falu- és városkörzetet.

Az öt speciális, tartományi szintű önkormányzat (New Tajpej, Kaohsiung, Taichung, Tainan és Xinbei). (Térképen lásd 3. sz. melléklet.)

A speciális, tartományi szintű önkormányzatok és a városok kerületekre vannak osztva.

A helyi önkormányzatok saját költségvetésüket egy jövedelemmegosztó megállapodás alapján szerzik – lakosságszám, illetve gazdasági fejlődés alapján a központi kormányzat utalja ki számukra. 2010-ben változás történt a speciális önkormányzati szinten: az addigi kettő mellé még három területet neveztek ki – ez a pénzek elosztásában is jelentős mértékű változást hozott, ezen területek ugyanis nagy népességű metropoliszok, amelyek „elszívják” a kisebb településektől az anyagi támogatást. Ezen kívül a politikai döntéshozatalba is ezek a területek vehetnek részt nyomatékosabban, ami ismét a kisebb települések érdekképviseletének csorbulását jelenti.

Tartományi szint

A legmagasabb helyi szintű igazgatási egység. Valamikor a Kínai Köztársaság legfelsőbb szintű közigazgatási egysége volt, az 1990-es években történt átalakítás után azonban névlegessé vált.

A tartományi kormányt ugyanis eredetileg 1947 májusában a Tajvan sajátos kezelését addig megtestesítő főkormányzói hivatal helyett hozták létre, s így hatásköre megegyezett az 1949-től megalapított állam központi kormányzatáéval. Sok funkciója átfedésbe került a központi kormányéval, s ilyenkor az utóbbi dominanciája érvényesült. Az alkotmány értelmében a tartomány lakosai választották a kormányzó személyét, mivel azonban a Kínával szembeni háború kivételes helyzetet teremtett, kinevezett pozícióvá vált.

Az ellenzéki kormányok sok éven keresztül küzdöttek a tartományi kormány felszámolásáért, mondván: megduplázódott a felelősség, lehetséges korrupció, felesleges kiadások merülnek fel a fenntartásával. Végül a Nemzetgyűlés döntött és megszüntette a kormányzó és a tartományi gyűlés választását, azok mandátumának 1998. decemberében való lejártával. Ezt követően a tartományi kormányzatot egy kilencfős testület vezeti, melynek tagjait a miniszterelnök javaslatára az elnök nevezi ki, beleértve a testület elnökét is. A tartományi gyűlés funkcióját egy hasonló módon kinevezett tanácsadó testület veszi át.[58] Ezen 21-29 tanácsosból álló szerv tanácsokat és ajánlásokat ad a tartomány ügyeivel kapcsolatban. Tajvan tartománynak jelenleg egy tartományi kormánya és egy tartományi konzultációs tanácsa van, míg Fujian tartomány csupán egy tartományi kormánnyal rendelkezik.

A további területi egységek mindegyike rendelkezik kormányzattal, amely a terület közigazgatási hatalmi ágát képviseli és egy tanáccsal, amely a jogszabályalkotó hatalmat gyakorolja.

Speciális önkormányzati szint

Ezen szint egyenértékűnek tekinthető a tartományi szinttel, annak megfelelően részesedik a költségvetésből és veszt részt a politikai döntéshozatalban. A speciális önkormányzatok élén a nép által megválasztott polgármester áll, mellette városi tanács működik, mely a helyhatóság jogszabály-alkotó és végrehajtó ága.

A helyhatósági tanács tagjait 4 évre választják és egy alkalommal újraválaszthatók. A polgármester képviseli a speciális önkormányzatot a nyilvánosság előtt. Szintén 4 évre választják és egyszer újraválasztható. Két helyettest jelölhet ki (amennyiben a lakosság meghaladja a 2,5 millió főt: hármat), hogy segítsék a munkáját kormányzati ügyekben.

Megyei szint

(Más néven hsien. A hsien önkormányzati alapegység volt már az ókori Kínában is, jelentése „megye” vagy „körzet”.[59])

Minden megyében és városban van egy kormányzat és egy tanács, melynek tanácsosait 4 évre, népszavazással választják, újraválaszthatók. A megyei kormányzat élén bírák állnak, a városi kormányzat élén pedig polgármesterek. Ők képviselik a megyét illetve várost és ők a felelősei az általános közigazgatási ügyekért. 4 éves időszakra választják őket és egyszer újraválaszthatók.

A megye elöljárói továbbá felügyelik a falukörzetek, városkörzetek és megyei városok önkormányzatot.[60]

Város- és falukörzetek

Tajvan közigazgatási alapegységei a XIX. századtól kezdve a városok voltak. A legtöbb ilyen jellegű település a japán megszállás idejéből származik. A II. világháború után a Kínai Köztársaság közigazgatási reformjának köszönhetően város- és falukörzetekre osztották fel ezeket, a felosztás alapját a lakosság létszáma és a helyben megtalálható ipari, gazdasági lehetőségek adták. Jelenleg összesen 194 körzet található Tajvanon, ebből 153 falukörzet és 41 városkörzet. 184 körzet tartozik a 12 Tajvan tartományban található megye alá, 10 körzet pedig a Fujian tartományban található megyék alá. Penghu megye és Lienchiang megye az egyedüli, amelyet nem osztottak további körzetekre.

Míg a körzetek vezető elöljáróit választás útján iktatják be, a hivatalok alkalmazottai – az 1996-os közigazgatási átszervezés következményeként, addig ugyanis őket is a nép választotta meg – 1997-től nem választással, hanem kinevezéssel töltik be pozícióikat.[61]

5. Tajvan közigazgatása a XXI. században

A Kínai Köztársaság politikai helyzete (bár kultúrája és hagyományai nagyban eltérőek) sokban hasonlít a kelet-közép európai államokéhoz. Csak az 1980-as évek végén kezdődött meg a politikai átalakulás, mely egy modernizáló, és demokratizáló folyamatot indított el az országban, mely a mai napig is tart. A különbség – többek között – abban van, hogy Tajvan gazdasági lehetőségei nagyobb lendületet tudtak adni a civil társadalom megerősödéséhez, mely a központi kormányzatra és a döntéshozó szervekre nagy hatást tudott gyakorolni. Az 1990-es évektől az alkotmánymódosítások megalapozták a jogi hátterét egy demokratikusabb közigazgatási rendszer létrejöttének, majd a 2000-től hatalomra került, addig ellenzékben működő párt tovább folytatta az elkezdett változásokat. Azonban vannak még megoldásra váró problémák a központi, de főként a területi kormányzásban, melyek már a kezdetek óta gondot okoznak. Ezen problémákkal szemben próbáltak fellépni a század elején – több-kevesebb sikerrel.

Központosított, túlbürokratizált, tekintélyelvű kormányzás

A globális gazdasági válság hatása elérte a kelet-ázsiai országokat is: az „ázsiai kistigrisek” gazdasági csodája már csak távoli emlék Tajvanon. A megváltozott körülmények közepette a társadalmi nyomásgyakorlás, és az, hogy 2008 óta újra a baloldali (eredetileg leninista) Kuomintang párt vezeti az országot, kiváltotta, hogy a központi kormányzat megerősítse hatalmát. Emellett közigazgatási reformokat indítottak el – a hatékonyabb kormányzás és a versenyképesség jegyében. Különböző szemináriumokat, nyílt meghallgatásokat tartanak annak érdekében, hogy megállapítsák, hogyan kellene az adminisztrációs rendszert át- vagy visszaalakítani[62], hogy azzal hatékonyságát javítsák, a kormányzati szolgáltatások minőségét és Tajvan versenyképességét növeljék. Ennek értelmében karcsúsítást végeztek – a 37 minisztériumból 29 marad és további 700 egyéb hivatal került átszervezésre. Ezek főként beolvadtak a végrehajtó jüan szervezetébe. A túlbürokratizált hatalmi struktúrát talán meg tudták valamelyest karcsúsítani, de még mindig túlburjánzott rendszerről beszélhetünk. Ezen kívül a központosítás és a tekintélyelvűség problémáját sem sikerült megoldani.[63]

Korrupció, hatalommal való visszaélések

Hogy növeljék a kormányzati működés átláthatóságát, 2007. augusztusában a törvényhozó jüan meghozta a lobby törvényt, amely 2008 augusztusában lépett hatályba. A törvény előírja, a lobbisták regisztrációját, illetve, hogy a központi és helyi kormányzati tisztviselőknek és választott képviselőknek tájékoztatni kell az illetékes hivatalokat a lobbistákkal való bármilyen párbeszédről, kommunikációról.

Egyéb intézkedések is történtek a korrupció ellen, pl. a közalkalmazottak által elfogadott ajándékokat korlátozták, 2009 áprilisában megváltoztatták az Anti-korrupciós Statútumot: bűncselekménnyé minősítették, ha egy korrupcióval gyanúsított személy megtagadja, hogy felfedje személyes vagyonának forrásait. A Tiszta Kormányzat kiépítése részeként 2011. júliusában megalakult a Korrupció Ellenes Ügynökség, amelynek feladata megelőzni, kivizsgálni és üldözni a korrupciót.[64]

Az igazgatás semlegessége és a sajtó szabadsága érdekében a törvényhozó jüan 2011. januárjában jóváhagyott egy módosítást a költségvetési törvényen, amely megtiltja a kormányzati szervek, állami tulajdonban lévő vállalatok és alapítványok, valamint kormányzati többségi részesedéssel rendelkező vállalatok számára a beágyazott reklámot. Ezenkívül a kormányzati politika reklámozását vagy a nyilvánosságnak szánt üzeneteket a médiában egyértelműen fel kell címkézni, amint a támogató ügynökség nevét is.

A helyi közigazgatás költségvetésének arányosabb elosztása

A közigazgatási rendszer 2010-es átalakítása sokak szerint elsietett volt, mondván az politikai megfontolások alapján ment végbe és nem vizsgálták meg a helyi önkormányzati problémákat és nem kérték ki a társadalom és a civil szervezetek véleményét sem. Emellett nincs reális elképzelés a város-vidék között egyre nagyobbra nyíló szakadék megállítására. A kialakuló különbségek egyik lényeges eleme a kormányzati bevételek egyenlőtlen elosztása, amely a nagyvárosoknak kedvez – az ott működő gazdasági lehetőségek miatt. Emellett nincs átfogó megoldási javaslat a hosszú ideje fiskális problémákkal küzdő helyi önkormányzat helyzetének javítására. A központi kormány a tartományi leépítéseket használta fel arra, hogy azok helyi adóbevételeit központi adóvá tegye, ezért a helyi önkormányzatok súlyosan alulfinanszírozottak és ezzel strukturális egyenlőtlenséget hoztak létre a bevételek és kiadások között. Ennek eredményeképpen hatalmas adósság halmozódott fel, amely akadályozza a kiegyensúlyozott regionális fejlődét.[65]

A társadalom nem érzi sajátjának, még mindig túl távoli tőle a kormányzás

Sok éven át a Kínai Köztársaság központi és helyi kormányzatai törekedtek arra, hogy javítsák szolgáltatásaikat, kihasználva az internet és más információs és kommunikációs technológiákat. A kormányzati irodák egymás közötti iratcseréi, az e-kormányzat, az online kormányzati információs rendszer fejlesztése az elmúlt években előrehaladt – a közönség már megtekintheti a törvények teljes szövegét, biztosították az online információs biztonságot, kormányzati portált nyitottak, ahol az ügyfelek (bár még korlátozottan) ügyeiket intézhetik.

Az e-kormányzati szolgáltatásokat használók köre az elmúlt években jelentősen nőtt. Pl. 2010-ben a benyújtott adó bevallások 67,1%-a történt az interneten, míg a vállalkozások 97,8%-a online nyújtotta be elszámolását. A felhasználók bevonásával 2010-ben készített felmérés eredményeként a válaszadók 78%-a tisztában van a kormányzati online szolgáltatással, 65,5%-a volt elégedett a frissítésekkel és 67,4% volt elégedett az e-kormányzati rendszer előnyeivel.[66]

A demokratikus folyamatoknak köszönhetően a Kínai Köztársaság politikai és közigazgatási rendszere is lényeges változásokon ment keresztül. Összességében elmondható, hogy a megvalósított intézkedések, melyek a közigazgatási rendszer karcsúsítására, átláthatóbbá, illetve közvetlenebbé tételére irányultak, teljesítették a politika által előírtakat, azonban a társadalom felé még mindig jobban kellene nyitni, s a gazdaságilag elmaradott területeken lakók érdekeinek nagyobb képviselete is a megoldásra váró problémák között szerepel.

Mellékletek

1. sz. melléklet: A központi kormányzat struktúrája a végrehajtó jüan átszervezése után

Forrás: Kínai Köztársaság (Tajvan) kormányzási belépési pont

http://www.taiwan.gov.tw/ct.asp?xItem=63047&ctNode=1920&mp=1001

2. sz. melléklet: A közigazgatási bíróságok tárgykörébe tartozó eljárások

Forrás: Tajvani Legfelsőbb Bíróság hivatalos oldala

http://tpa.judicial.gov.tw/english/index.php?parent_id=200

3. sz. melléklet: A területi igazgatás rendszere Tajvanon

Forrás: A Kínai Köztársaság (Tajvan) elnöki hivatalának honlapja

http://english.president.gov.tw/Default.aspx?tabid=451

Felhasznált irodalom

Jordán Gyula: Tajvan története. Kossuth Kiadó, Bp. 2005.

Tajvan története – politika. Kiadja a Kormányzati Információs Iroda, Kínai Népköztársaság

Tajvan története – társadalom.               Kiadja a Kormányzati Információs Iroda, Kínai Népköztársaság

Mátyus Sándor: Ki áll nyerésre a Tajvani-szorosban? – Tajvan sorsdöntő választások előtt. Kül-Világ IV. évf. 2007/1. sz.

Internetes hivatkozások

A Kínai Köztársaság (Tajvan) elnökének hivatala

                http://english.president.gov.tw/Default.aspx?tabid=450

A Kínai Köztársaság (Tajvan) végrehajtó jüan hivatalos oldala

                http://www.ey.gov.tw/mp.asp

A Kínai Köztársaság (Tajvan) vizsgáztató jüan hivatalos oldala

                http://www.exam.gov.tw/cp.asp?xItem=6257&ctNode=603&mp=5

A Kínai Köztársaság (Tajvan) ellenőrző jüan hivatalos oldala

                http://www.cy.gov.tw/ct.asp?xItem=6045&CtNode=1756&mp=21

A Kínai Köztársaság Alkotmánya

                http://english.president.gov.tw/Default.aspx?tabid=1117

A Kínai Köztársaság (Tajvan) kormányzati belépési pont oldala

                http://www.taiwan.gov.tw/ct.asp?xItem=63047&ctNode=1920&mp=1001

Central Intelligence Agency - The World Factbook

                https://www.cia.gov/library/publications/the-world-factbook/geos/tw.html

The Republic of China Yearbook 2002, 2011

                http://www.gio.gov.tw/taiwan-website/5-gp/yearbook/

Encyclopedia - Britannica Online Encyclopedia

                http://www.britannica.com/EBchecked/topic/273852/hsien

Taiwan Communiqué 2010. március-április szám

                http://www.taiwandc.org/twcom/tc127-int.pdf

Taiwan Brain Trust : Vision for Taiwan: Local Self-Government Human Rights Guarantees,

Community Self-Government, Meeting Local Needs

                http://www.braintrust.tw/uploads/Local%20Self%20Government%205.pdf

Int'l Human Rights weblap

                http://www.intlhumanrights.com/CorruptionOfTaiwan.htm

Burma (Myanmar)

Princzkel Jozef

1. Bevezetés, általános ismeretek

Burma esetében az egyik legősibb népről beszélhetünk Ázsiában. Szorgalmas, és a „leghindubb” népcsoportnak tekinthető ezen ország. Népére jellemző a törzsi kultúra. Az Egyesült Királyság az 1800-as években kebelezte be, és tette gyarmatává. Burma Brit India tartománya volt egészen 1900-as évek elejéig, ekkor egyfajta autonómiát sikerült kieszközölnie magának. Igazi függetlenséget 1948 januárjában sikerült kivívnia magának. Ám ez a demokratikus berendezkedés nem tartott sokáig 1962-ben az ún. „katonai junta” vette uralma alá az országot, így egy diktatorikus, katonai rendszer alakult ki. A nemzetközi közösség különböző gazdasági szankciókkal próbálta rávenni a katonai rezsimet a távozásra. Az elmúlt 6o évben többször is fogadtak el alkotmányokat, a legutolsót 2010. október 1-jén. Az alkotmányozó nemzetgyűlés Burma nevét 1989-ben megváltoztatta Mianmari Államszövetség Köztársaságra.[67] A dolgozatom további részében Burma és Mianmar megnevezéseket felváltva fogom használni. Ennek oka hogy még mindig aktívan él mindkét kifejezés mely ezen ország nevére asszociál.

Burma/Mianmar a földkerekség legfejletlenebb országai közül az egyik, holott természeti kincsei adottságai nem indokolják – valaha az egyik leggazdagabb Délkelet – Ázsiai ország volt. Lakosainak száma eléri az 50 milliót. Függetlenségét kivívó országban 1948 óta vannak polgárháborúk. Egymással szemben állnak: kormányerők – kommunista felkelők, - etnikai kisebbségek és drogbárók. [68]

1.1. Történeti áttekintés

Az első Burmai Királyság Baganban jött létre a IX. században. Fénykorát a XI. században élte, a királyság a tatár hódítás után összeomlott a XIII. században. Azonban tagadhatatlan hogy a királyság nagyon nagy kulturális örökséget hagyott maga után.

A tatárjárás után különböző népcsoportok alakítottak államokat. Ezen önálló államok a történészek szerint a XVI. században alapították meg a „második nagy burmai birodalmat” melynek központja Ava lett. Ezen új királyság a tizennyolcadik és tizenkilencedik század elején összetűzésekbe került az India fölött fennhatóságot gyakorló Britekkel. A konfliktus eredményeképpen a britek a tizenkilencedik század elején elfoglalták és Indiához csatolták.[69] 1890-ben már hatvanezer brit katona és rendőr vigyázta a rendet Burában. A gyarmatosítók lévén, a gőzhajózás fejlődése, és a szuezi csatorna megnyitása, valamint a vasúthálózat építése révén Burma is bekapcsolódik a nemzetközi gazdasági rendszer vérkeringésébe.[70]

1942-ben a Burmai Felszabadító Hadsereg támogatásával a japán hadsereg bevonult Burmába, és kiszorította onnan a Briteket. Burma számára azonban lényeges változást nem hozott, ezért Bogyoke Aung San[71] és társai megalapították a Burmai Nemzeti Hadsereget.[72]

1947 áprilisában a burmaiak megválasztják az alkotmányozó nemzetgyűlés tagjait. Már a függetlenségi tárgyalások is sínen annak, a tárgyalásokat Aung San vezeti. Ekkor egy becsvágyó politikus U Saw bérgyilkosokat bérel fel és megöleti Aung San-t, és hét miniszterét.

A várva várt szabadság 1948. január 4-én jött el, ám az U Nu vezette kormány nem tudott úrrá lenni a függetlenség gazdasági gondjain.[73]

Ezek után 1962-ban a polgári kormány átadta hatalmát Ne Win tábornoknak aki korábban Aung San harcostársa volt. Ám felfogása megváltozott – nem egy demokratikus, hanem egy diktatórikus Burma alapköveit rakta le. Katonai diktatúrát vezetett be, a korábbi kormány vezetőit letartóztatták. Kártalanítás nélküli kisajátítás vette kezdetét. Ne Win kijelentette hogy a szocializmus burmai formáját fogja megvalósítani.           „Ne Win tábornok Burma 1947-es alkotmányát hatályon kívül helyezte.”[74]

„A Burmai diktatúra egy 1962-es államcsínnyel kezdődött, amelyet a szocializmus burmai útjának ideológiai megfogalmazása követett: egy rész buddhista metafizika, egy rész szocializmus és nagykanálnyi idegengyűlölet. A nyugtalanság 1988-ban kezdődött, ekkor formálódott meg a demokratikus ellenzék, a függetlenséget Nagy-Britaniától kivívó, majd meggyilkolt Aung San tábornok Londonból hazatérő lánya Suu Kyi irányításával. Tüntetések, katonaság, vér, halottak ezrei, telezsúfolt börtönök.”[75] A katonai diktatúrát már nem csak a demokratikus ellenzék, hanem az ország gazdasági helyzete is szorongatni kezdte.

1990-ben harminc év után először szabad választásokat tartottak Burmában.  „Előtte házi őrizetbe vették az ellenzéket vezető Aung San Suu Kyit. Majd – miután az ellenzék[76] így is többséget szerzett a választásokon – a kormány megakadályozta, hogy a megválasztott ellenzéki jelöltek átvehessék a mandátumukat. Fegyveresek törtek be az ellenzék irodáiba, sok vezetőt le is tartóztattak.”[77] A választások eredményeként kétkamarás parlament és 14 regionális testület állt fel, amelyben a mandátumok a 25-25 százalékát eleve a hadsereg kinevezett képviselői kapták.[78] „A katonai vezetők olykor dekoratív változtatásokkal, látszatengedményekkel összekötve gyakorolják korlátlan elnyomásukat.[79] Aung San Suu Kyit házi őrizetét 1995-ben megszüntették. 1989 óta körülbelül tizenöt évet töltött kisebb megszakításokkal házi őrizetben. A rendszer továbbra is félt tőle, de félt attól is, hogy eltegyék láb alól.

A katonai junta 2008-ban tett ígéretet hogy szabad választásokat ír ki 2010-ben. Ígéretét betartotta. A választások után a katonai vezetés demokratikus átmenetet ígért. Bár a választásokon Aung San Suu Kyit nem indult, de pártja győzedelmeskedett. „2012. Januárjában az Európai Unió enyhített a rendszer elleni embargón, ezzel is elismerve a burmai vezetés reformpolitikáját.”[80]

Az ország, mely a béke útjára lépett, jó úton jár, bár még sokan félnek az országban a katonai hatalomátvételtől – reméljük erre már nem kerül sor.

2. Alkotmány és államszervezet

Az ország hivatalos elnevezése: Myanmari Unió Köztársasága (Republic of the Union of Myanmar). Az ország területe hét régióra[81] és hét államra[82] tagozódik.[83] Ez a hét régió-divízió és a tagállamok jogállása között semmilyen különbség nem tehető. Az alkotmánya Burmának rögzíti a hagyományos államhatalmi ágak megosztása felfogást – törvényhozó hatalom, végrehajtó hatalom, bírói hatalom.

A Burmai Unió régiókra és államokra tagolódik. Ezeken belül vannak kerületek, melyek decentralizát egységek. A hierarchában a kerületek alatt kelyezkednek el a városok és települések. Ezek alatt pedig a falu, mely egyben a legkisebb területi egység.

Jogrendszerét tekintve az országban keveredik az angol-szász és kontinentális jogrendszer. De a hangsúlyosabb a szokásjogon alapuló rendszer. Ez főleg a gyarmatosítóiknak a briteknek köszönhető.

2.1. Az Unió Elnöke és Alelnöke

Az elnök és az alelnök jogállását a 2oo8-as alkotmány harmadik fejezete rendezi. Mindenekelőtt az elnök képviseli az Uniót. Érdekes feltételekhez köti az alkotmány az elnökjelöltséget. A teljesség igénye nélkül: lojálisnak kell lennie az Unióhoz. Édesapjának és Édesanyjának is Burma területén kell születnie, legalább 45 évesnek kell lennie, gazdaságilag politikailag és közigazgatásilag is nagyon jól kell ismernie az Uniót. Továbbá csak olyan személyt lehet elnökké választani aki legalább húsz évig megszakítás nélkül az ország területén tartózkodott. Az elnököt az Elnökválasztási Testület[84] választja. „Az elnököt öt évre választják.”[85] Az elnök csak két ciklusra választható meg.[86] A megválasztott elnök, hivatalán kívül más tisztséget nem viselhet. Az elnököt vád alá lehet helyezni: hazaárulás, alkotmány rendelkezéseinek megsértése, magatartása, feladatai ellátására való képtelenség miatt. A jelenlegi elnök Thein Sein (2011 február 3-a óta)[87]

3. Központi és a helyi közigazgatás

3.1. Törvényhozó hatalom – központi, tagállami (helyi)

A törvényhozó hatalom jogállásást Burma alkotmányának IV. fejezete részletezi. A Myanmari Unió parlamentjét Pyidaungsu Hluttaw-nak nevezik. A parlament két kamarás. A felsőház a Nemzetiségek Kamarája[88] (House of Nationalities). Itt 224 képviselő foglal helyet. Ezek közül a nép 168 képviselőt választ közvetlenül, a katonaság kijelöl 56 képviselőt. A képviselők mandátuma öt évre szól. Az alsóház a Képviselőház[89] (House of Representatives) melyet 44o képviselő alkot. Ezek közül 33o képviselőt választ a nép közvetlenül, és 11o képviselőt jelöl a katonaság. Ezen kamara képviselőinek mandátuma is öt évre szól.[90] Akármelyik kamara kezdeményezi is a jogalkotást, ha mindkét kamara jóváhagyta akkor jóváhagyottnak kell tekinteni a törvénytervezetet, azaz törvénynek. Amennyiben nincs egyetértés a törvénytervezet tekintetében a két kamara között, akkor a két kamarának együttesen kell megvitatni és megoldani.[91] A parlament által -  Pyidaungsu Hluttaw által – jóváhagyott törvényt az elnök 14 napon belül hirdeti ki, feltéve hogy nem küldi vissza további megfontolásra a parlamentnek.[92] A parlament legfontosabb feladatai a törvények elfogadása, alkotmány módosítása, központi költségvetés jóváhagyása, egyes államok szétválásának-egyesülésének – területük növelésének – csökkentésének, valamint határaik és nevük megváltoztatása. „A Parlament hagyományos esetekben kétszer ülésezik. Egyszer augusztusban vagy kora szeptemberben, illetve másodszor, februárban.”[93]

Az Unió parlamentjén kívül a tagállamokban és a régiókban szintén parlament alakul.[94] Az eljárási szabályai szinte majdnem azonosak az Unió parlamentjének eljárási szabályaival.

Az Unió és tagállami/regionális parlament közötti hatáskörök megosztása tekintetében megállapít az alkotmány az Unió és régió/tagállam hatáskörébe tartozó törvényhozási tárgyköröket melyek még alcímekre tagozódnak, a lejjebb felsorolt tárgykörök még tovább bontódnak és ott osztódnak kizárólagos és megosztott tárgykör halmazokba.

A kizárólagos és megosztott törvényhozási tárgykörök:[95]

ñ  Unió védelme és biztonsága

ñ  Külügy

ñ  Pénzügy illetve pénzügyi tervezés

ñ  Gazdaság

ñ  Mezőgazdaság és állattenyésztés

ñ  Energia, elektromos, bányászati és erdőgazdálkodás

ñ  Ipar

ñ  Közlekedés, kommunikáció és infrastruktúra

ñ  Szociális

ñ  Vezetők kinevezése

ñ  Bíróság

A helyi önkormányzatok azaz a kerületek, városok, települések, falvak az alábbi tárgykörökben hozhatnak jogszabályt:[96]

ñ  Városi és vidéki projektek

ñ  Az utak és hidak építése és karbantartása

ñ  Közlekedésügy

ñ  Fejlesztési ügyekben

ñ  Tűzveszély megelőzése ügyében

ñ  Legelők karbantartása ügyében

ñ  Az erdők megóvásának védelme ügyében

ñ  Víz és villamos energiával kapcsolatban a városok és a falvak

ñ  Piac ügyében a városok és a falvak.

3.2. Végrehajtó hatalom – központi, tagállami (helyi)

A végrehajtó hatalom vonatkozásában a Burmai alkotmány V. fejezete szabályoz. A Myanmari Unió kormányának legfőbb végrehajtó hatalma az Unió Elnöke. Az Unió kormánya a következő személyekből áll: Az Elnök, az Alelnök, az Unió miniszterei, és az Unió legfőbb ügyésze.[97] Az Elnök a végrehajtó hatalom birtokában kinevezi a minisztereket, ha szükségesnek látja akkor új miniszteri szintű területeket állapíthat meg, viszont csak az Unió parlamentjének egyetértésével. Az alkotmány részletesen szabályozza a kormány eljárási szabályaira vonatkozó rendelkezésekkel a kormány működését.

A kormánynak az alkotmány szerint elő kell mozdítani az Unió stabilitását, a közösségi békét. A kormánynak kell elkészíteni az Unió költségvetési tervezetét is.

Először meglepőnek tűnhet, de rengeteg minisztérium van Burmában. Ennek oka lehet hogy rengeteg feladat előtt áll Burma, az ország igazából csak a jelenkorban kezd nyitni a világ gazdasága felé. Ugyanakkor biztosan közrejátszik a minisztériumok burjánzó száma tekintetében a korrupció is. Az alábbi minisztériumok vannak jelenleg a Myanmari Unióban:[98]

ñ  Külügyminisztérium

ñ  Vallásügyi minisztérium

ñ  Pénzügyminisztérium

ñ  Építésügyi minisztérium

ñ  Állattenyésztési és halászati minisztérium

ñ  Mezőgazdasági és öntözési minisztérium

ñ  Állami szövetkezetek minisztériuma

ñ  Szállodai és idegenforgalmi minisztérium

ñ  Belügyminisztérium

ñ  Előrehaladás érdekében területi és nemzeti kisebbségi és fejlesztési minisztérium

ñ  Oktatásügyi minisztérium

ñ  Egészségügyi minisztérium

ñ  Kulturális minisztérium

ñ  Posta és telekommunikációs minisztérium

ñ  Pénzügy és pénzügyi bevétel minisztérium

ñ  Erdőgazdálkodási minisztérium

ñ  Bevándorlási és népességügyi minisztérium

ñ  Ipari minisztérium

ñ  Közlekedési minisztérium

ñ  Tájékoztatási minisztérium

ñ  Szociális és jóléti minisztérium

Tagállamok szintjén szintén kormányok alakulnak. A végrehajtó hatalom feje a régiókban/tagállamokban a Vezető Miniszter[99] akit az Elnök nevez ki. Ezen Vezető Miniszter felelős az Elnöknek.

4. Terület, népesség, gazdaság

4.1. Földrajzi adottságok – terület

Burma a maga 676 552 km2 területével a Délkelet-Ázsia régió második legnagyobb országa. Területileg csak Indonéz Köztársaság előzi meg. Ez a terület nagyjából megegyezik Németország és Lengyelország együttes területi nagyságával. Burmát északnyugatról India és Banglades, északról Kína és Laosz, keletről pedig Thaiföld határolja. Hatalmas tengerpartja is van, mégpedig a Bengáli-öböl és az Andamán-tenger. Kontinentális határa mintegy 35oo km[100] hosszú. Területe sűrűn borított erdőkkel, ez azt jelenti hogy egész területének 47%-át erdő borítja.

Domborzatára jellemző a magas tengerszint feletti magasság ami erős hegyvidékekkel párosul. Ezen hegyvidékek a Himalája hegységrendszerbe tartoznak. A három hegyvonulat neve: Arakan Yoma, Pegu Yoma és a Shan – fennsík. A három hegyvonulatot három folyó választja el egymástól ezek az Ayeyarwady, mely egyben a leghosszabb folyó – csaknem 2ooo km. Jelentős vízi útvonal még a Chindwinn a Kaladan és a Mekong.

Éghajlatát tekintve kettősség jellemzi az országot. Ugyanúgy megtalálhatók a trópusi növények mint a hidegebb éghajlatú növények. Burma azon részein melyek a Himalája hegyrendszerhez szorosabban kapcsolódnak, akár még fagyok is megjelenhetnek annak ellenére hogy közel helyezkedik el az egyenlítőhöz. Az alacsonyabban fekvő területeket pedig a trópusi időjárás jellemzi.[101]

Az állatvilág tekintetében ezen területen honosak a krokodilok a kígyók, az elefántok, tigrisek, leopárdok, valamint a majmok és az orrszarvúk. Az állatfajokon túl az alábbi növények őshonosak: tikfa, bambusz, mangrove, kókuszpálma, vasfa, gumifa.[102] „Burma a világ második legnagyobb ópiumtermelője, s az egyik fő amphetamin-előállítója.”[103]

Burma fővárosa Rangoon. A terület közigazgatási megosztottságáról ezen fejezetben nem írok, mivel majd egy későbbi – a konkrét közigazgatási fejezettel kapcsolatosan fogom tárgyalni.

4.2. Burma népessége

A legutolsó népszámlálási adagok szerint Burma lakosainak számát 48 millióra becsülik.[104] Bár e tekintetben nagyon megoszlanak a vélemények egyes szakirodalmakban. A probléma talán az lehet hogy a felszabadulás óta Burmában nem tartottak népszámlálást. Népességsűrűség alapján Mianmarban 61 fő jut egy négyzetkilométerre. Legnagyobb városa Rangoon 2,5 millió lakossal. A lakosság nagy része a központi síkságon él, alig negyede városlakó. További érdekesség hogy a lakosság 37%-a tizenöt éven aluli. Hivatalos nyelv Burmában a burmai. A hivatalokban eléggé korlátozva van az angol nyelv használata, viszont a gazdasági életben széleskörűen elterjedt. A vallásokra vonatkozóan azt lehet mondani hogy széles körben elterjedtek a természetvallások – főleg a buddhista és hinduista. Legkisebb arányban képviseltetik magukat a keresztények és a muzulmánok.[105]

Az országban számos nemzetiség él, ez mutatja jól Burma fragmentáltságát. Az ország 69%-a burmai, 8%-a shan, 7%-a karen, 3,8%-a arakani, 2,3%-a kachin, 2,3%-a mon. A maradék pedig megoszlik indiai és kínai nemzetiségek között.[106] „A gyarmatosítás előtt Burma kevert etnikumú volt, amelyben kínai-tibeti nyelvcsalád dominált. A Burmaiak együttélése a fennhatóságuk alá tartozó meghódított népekkel korántsem volt harmonikus”[107]

„Burma történetének gyarmati periódusa a népesség robbanásszerű növekedésével járt együtt. Különösen gyors volt a lakosság gyarapodása a kilencvenes évektől kezdve, amikor Burma egész területe az angol gyarmatosítók kezébe került és a gyarmati közigazgatás a frissen meghódított felső Burmában is megszilárdult. Burmában bekövetkezett népességrobbanás nem gyakorolt demográfiai nyomást, mivel az ország hatalmas területén bőven állt rendelkezésre szükséges termőföld a gyorsan növekvő lakosság számára, olyannyira, hogy még a gyorsabban népesedő Alsó-Burmában sem okozott gondot a népesség megfelelő elhelyezése, s így még viszonylagos túlnépesedésről sem beszélhetünk. A gyarmati korszak végén a gyors népességnövekedés ellenére Burma még mindig a falvak országa volt.”[108] Burma az elfelejtett világ, műkincsekben és kultúrában is a világörökség egyik legfontosabb tényezője.

4.3. Burma gazdasága

„Az ország gazdasági helyzetét megítélni – elsősorban az adatok hiánya és a rendelkezésre állók megbízhatatlansága miatt – nagyon nehéz.”[109]

Burma gazdaságának jelentős részét, azaz majdnem a felét az erdészet és a mezőgazdaság teszi ki. Valamivel több mint egy-negyedét a szolgáltatások és a legkisebb részét az egy tizedét az ipar.[110] A szocialista tervgazdaság csupán a hetvenes években kezdett nyitni a világgazdaság felé. 1945 előtt Burma volt a világ egyik legjelentősebb rizs exportőre. A megművelt területek felén még ma is rizst termesztenek.

Az ország területén sok az ásványi kincs, ólmot, cinket és ezüstöt bányásznak. A gazdag ásványi és természeti kincs ellenére Burma a világ tíz legszegényebb országai közé tartozott a 8o-as években. Óriási tartalékokkal rendelkezik az ország, mely a jövő titka hogy hogyan fogják felhasználni. A szegénység egyik oka lehet az is, hogy a katonai rezsim az állami bevételek több mint 6o százalékát katonai kiadásokra fordította, és az infláció 31%-körül mozog mind a mai napig.[111] A külföldi befektetők szemében még mindig nagy kockázatot jelent az ország, mivel fejletlen az infrastruktúrája és nagy a politikai bizonytalanság uralkodik.

Az ipar tekintetében különböző szakirodalmak megegyeznek, és azt az álláspontot képviselik, hogy Burma ipara alapjába véve fejletlen. Az egy főre jutó GDP értéke dollárba átszámolva 2oo3-ban 127 USD volt.[112] Ha elfogadjuk azt az állítást hogy egy ország közlekedésének minősége arányos a gazdasági fejlettséggel, akkor láthatjuk hogy Burmában a úthálózat egyenetlensége dominál. Egyetlen fő vasúti vonala van, ez pedig észak – dél irányban. Számos útvonala csak száraz időben használható, nem ritka az egyszerűen lekövezett és nem leaszfaltozott útvonal. A legfontosabb tengeri és légi kikötő a fővárosban, Rangoon-ban található.

„A jelenlegi kormány négy gazdasági célt fogalmazott meg:

ñ  A mezőgazdaság mint a legfőbb szektor és a gazdaság más ágazatainak teljes körű fejlesztése.

ñ  A piacgazdaság rendszerének megfelelő fejlesztése.

ñ  A gazdaság fejlesztése belföldi és külföldi források bevonásával, műszaki szaktanácsadásokon és beruházásokon keresztül.

ñ  Törekvésünk, hogy nemzetgazdaságunk az állam és a saját népünk kezében maradjon.”[113]

Hivatkozott irodalom

Hivatkozott könyvek, alkotmány:

Csák Erika (szerk.): Burma rejtőzködő világa. Kossuth Kiadó. Budapest 2008.

Vécsey Zoltán: Burma. Művelt Nép Könyvkiadó. Budapest 1952.

Ács László: Burma (Mianmar), Thaiföld, Kambodzsa. Alexandra. Budapest 2003.

Scharlau, Winfried (szerk.): Ázsia, Ausztrália – Pekingtől Sidneyig – Ezerarcú világunk. Dunakönyv Kiadó. Budapest 1993.

Steinbach Antal: Politikai rendszer és modernizáció Burmában. ELTE BTK. Budapest 1988.

Dobos Katalin, Kálmán András: Burma. Szechenyi Nyomda Kft. Győr 2004.

Maung: Burma's constitution. The Hague Martinus Nijhoff Publishers. Hague 2004.

Constitution of the Republic of the Union of Myanmar 2008.

Hivatkozott folyóiratok:

Kyt: Myanmar: Diktatúra lépéskényszerben in.: Magyar Narancs 1996. június 6.

Kovácsy: Burmai választások - Ruhacsere in.: Magyar Narancs 2o1o. november 11.

Bereznay András: Névváltoztatók in.: Magyar Nemzet 2o11. Február 12.

Nagyasszony in.: Magyar Nemzet 2o12. Január 28.

Hivatkozott internetes források:

https://www.cia.gov

http://www.myanmar.com/

Vietnám

Werba Viktória

1. Bevezetés, általános ismeretek

1.1. Vietnám elhelyezkedése, az ország gazdasági helyzete

Vietnám a Dél-kínai-tenger és a Thai-öböl mentén helyezkedik el, mint említettem, Délkelet-Ázsiában, fővárosa Ha Noi. Gazdasága igen visszamaradott volt egészen 1986-ig, amikor a Kormány egy gazdasági reformot eszközölt ki, mely igen eredményes volt. Csökkent a gyermekhalandóság, nőtt a várható élettartam, valamint a szegénységet is sikerült valamelyest csökkenteni. Azóta az ország a világ egyik leggyorsabban fejlődő gazdaságával rendelkezik, mely a recesszió ideje alatt is folytatta a növekedést, mely bizonyítja a fenti állításomat. 1995 óta az ASEAN[114], 2007 óta a WTO tagjának mondhatja magát[115]. Mindazonáltal még most sem tartozik a gazdag országok körébe, a lakosság döntő többsége a mezőgazdaságból él, valamint jelentős a halászat, a textilipar, továbbá jellemző rá az olcsó munkaerő alkalmazása.[116].

1.2. Rövid történelmi áttekintés

Ha a történelméről szeretnénk szót ejteni, akkor megjegyzendő, hogy sokáig kínai uralom alatt állt,(egészen a X. századig) kultúrájukra ez nagy hatást gyakorolt. Majd a XIX. században a franciák elfoglalták, és az ország Francia-Indokína részévé vált. A második világháborúban, mint tudvalevő, Franciaország elvesztette nagyhatalmi pozícióját, így

kénytelen volt kivonulni az országból, ezután kikiáltották a Vietnámi Demokratikus Köztársaságot. Ezt a franciák nem engedték, ekkor robbant ki az első indokínai háború, mely 1946-1954 között zajlott. Ebben a háborúban észak és dél különváltak. Ahogy ez a hidegháború időszakára oly jellemző volt, az egyik országrészt a Szovjetunió (észak), a másik országrészt az USA (dél) támogatta. 1954-ben kötöttek békét, ekkor az országot kettéválasztották a 17°. szélességi foknál, és a franciák elismerték a függetlenséget. A béke nem volt hosszú életű, 1957-ben kirobbant a második indokínai háború. 1964-nem ebbe az Amerikai Egyesült Államok is beleavatkozott, és innentől kezdve elkezdődött egy igen véres, és hosszan tartó háború. Megjegyzendő, hogy nagyon sok „ellenmozgalom” szerveződött a vietnámi háború ideje alatt, a világhírű „hippy mozgalom” is ekkor élte aranykorát. A ’70-es évek elejétől változás következett be, ugyanis nyilvánvalóvá vált, hogy az USA nem tudja megnyerni a háborút, mindannak ellenére, hogy közel 1,5 millió katona, és fejlett fegyverek álltak a rendelkezésére, viszont a vietnámi terepen a gerilla taktika célravezetőbb volt. Sokmilliós béketüntetések szerveződtek, a nemzetközi közvélemény is a háború ellen volt, rengeteg felvétel készült a háborúban, amit mindenki világszerte láthatott, mely szintén nem pozitív irányban mozdította el az emberek véleményét. Ennek a nyomásnak köszönhetően 1973-ban fegyverszüneti megállapodást kötöttek, az amerikaiak kivonták csapataikat, és a magára hagyott déli rendszer 2 év alatt összeomlott. Ennek következtében az északiak elfoglalták az egész országot, és Vietnám baloldali berendezkedésű ország lett.[117]

Fontos volt felvezetésként ezt leírni, hiszen Vietnám azóta is azon kevés országok közé tartozik, (számszerint 5: Észak-Korea, Kína, Kuba, Laosz, Vietnám) ahol szocializmus van, az ország hivatalos megnevezése is Vietnámi Szocialista Köztársaság. Nem tisztem különbséget tenni szocializmus, és szocializmus között, de Vietnámban a helyzet nem olyan diktatórikus, mint Észak-Koreában. A szocializmus egy újabb változata van jelen az országban, hasonló, mint ami szomszédjában, Kínában. Egyfajta reformokat eszközölt ki ez a két ország, mindamellett, hogy továbbra is a marxizmus (maoizmus) eszméjét követik.

2. Az Alkotmány és az államszervezet

2.1. Az ország jelenlegi politikai berendezkedése

Ha példát akarunk erre keresni, akkor máris megemlíthetjük az 1986. évi reformot, amikor is, a Vietnámi Szocialista Köztársaság belátta, hogy a tervgazdálkodás elavult, így áttértek a piacgazdaságra[118], ezt az ország alkotmánya erősíti meg, 15. cikkében, ahol a következő mondatot találjuk: „Vietnám szocialista orientáltságú piacgazdaság”. Valamint az is ismerős lehet, nekünk magyaroknak, hogy a szocializmusban az elvtársak szívesen államosítottak mindent, magántulajdont, stb.. Ez Vietnámban nem így van, ez szintén az Alkotmány 23. cikkéből derül ki: „az emberek és szervezetek saját tulajdonát nem lehet államosítani”. Ezeket az úgymond reformokat azért hajtották végre, hogy gazdaságuk, kereskedelmük gyorsabb ütemben fejlődjön.[119]

Mindettől függetlenül megtalálhatóak a szocializmusra jellemző jegyek is, mint például az egypártrendszer. Vietnámban egy párt dominál, amely a Vietnámi Kommunista Pártot jelenti. Elméletben a Nemzetgyűlés független a párttól, ám ahogy ez a kommunista rendszerekben lenni szokott, ez koránt sincs így, a Nemzetgyűlés (Kormány tagjai is természetesen a Pártból kerülnek ki) a Párt utasításait követi. Ellenzékről nem lehet beszélni, hisz nincs (nem is lehetne) az országban olyan párt, amely ellensúlyozná a Kommunista Párt szerepét. [120]

A franciáktól való függetlenség kivívása óta Vietnám négy darab Alkotmányt fogadott el.[121] Legmagasabb jogforrásnak Vietnámban is az Alkotmány tekinthető.

2.2. Az 1992. évi Alkotmány, valamint a hatalmi ágak elválasztása

Az ország jelenlegi Alkotmányát 1992. április 15-én fogadták el, ez azóta csak kisebb-nagyobb változtatásokon esett át eme húsz év alatt. 2001-ben fogadták el az első fontos módosításokat[122]. Az Alkotmány Vietnámban is a legmagasabban rangsorolt jogforrás, ha bármilyen alacsonyabb jogforrás ellentétes az Alkotmánnyal, akkor azt a jogrendszerből ki kell iktatni.

A preambulumban mondhatni, hogy megtalálhatóak a szocialista alkotmányokra jellemző jegyek, a Kommunista Párt, és Ho chi Minh (vezetésével alakult meg a Vietnámi Kommunista Párt) neve is sokszor megjelenik benne, valamint a „dolgos emberek” szavak is.

Ha sorra nézzük, hogy miről rendelkezik az Alkotmány, akkor a következőkkel találkozhatunk: rendelkezések a politikai rendszerről, oktatásról, tudományról és technológiáról, a nemzetvédelemről, az állampolgárok jogairól és kötelességeiről, a Nemzetgyűlésről, az állam elnökéről, a Kormányról, a Népi Tanácsról (továbbiakban Tanács), a Népi Bizottságról (továbbiakban Bizottság), a Népbíróságról (továbbiakban Bíróság), valamint a Népi Hivatal ellenőrzéséről és felügyeletéről, valamint a nemzeti jelképekről is.[123] A három hatalmi ág Vietnámban is elválik egymástól (bár a Kormány összetétele szinte megegyezik a Nemzetgyűlésével), röviden erről szeretnék most szólni, hisz úgy érzem, dolgozatom ennek fényében lesz teljes.

A törvényhozó hatalom: a Nemzetgyűlés a legfőbb állami szerv, és az egyetlen olyan szerv, mely alkotmányozó, és törvényhozó hatalommal is bír[124]. Fontos megjegyezni, hogy a Nemzetgyűlés még sajnos most is a Párt utasításait követi[125]. Legfőbb feladatai közé tartoznak a következők: dönt a bel- és külpolitikáról, gondoskodik a haza védelmi politikájáról, a szociális helyzetet rendezi az országban, valamint az állampolgárok cselekedeteit szabályozza. A Nemzetgyűlést öt évente választják, és az öt év lejárta előtt két hónappal kell megválasztani az új Nemzetgyűlést. Lényeges, hogy egykamarás Nemzetgyűlésről beszélünk, tagjainak száma pedig ötszáz. A választási folyamatot, valamint a képviselők számát törvényben rögzítik. (Fontos megjegyezni, hogy speciális esetekben a Nemzetgyűlés időtartamát csökkenteni, valamint hosszabbítani is lehet.) Két ülésszakot tart egy évben, melyet az Állandó Bizottság hív egybe.

A Nemzetgyűlés választja az állam elnökét, a miniszterelnököt, a Legfelsőbb Bíróság legfőbb ügyészét, és a Legfőbb Népi Hivatal felügyelőjét is.

A legutóbbi választásokat 2011-ben tartották meg, ahol nem született meglepetés, hisz a Kommunista Párt győzedelmeskedett ismételten, 97%-os volt a részvételi arány, amely nem is csoda, hiszen minden 18 év feletti polgárnak szavazni kellett.[126]

62 millió szavazásra jogosult polgár 827 jelöltből választotta ki az 500 képviselőt, ebből 15 „független”, és 12 „pártonkívüli” (látszat fenntartása végett, de persze a Párt jóváhagyásával) jelölt lett megválasztva, a többi a Kommunista Pártból került ki.[127]

Természetesnek mondható, hogy a Kormány a végrehajtó szerve a Nemzetgyűlésnek, valamint az államigazgatás legfőbb szerve is.(Erről a későbbiekben ejtek szót).

Általános kötelezettségei közé tartozik, hogy irányítsa az állam politikai, gazdasági, kulturális, szociális, nemzetvédelmi, valamint biztonsági rendszerét. Az államelnököt (jelenleg Truong Tan San) és a miniszterelnököt a Nemzetgyűlés választja.

Bírói hatalom, igazságszolgáltatás: Nagyon röviden a következőt lehet elmondani róla: Legfelsőbb Népbíróság, helyi népbíróságok, és katonai törvényszékek vannak jelen az országban, melyeket törvény hoz létre. Speciális körülmények között a Nemzetgyűlés speciális törvényszékeket hozhat létre. Természetesen a Legfelsőbb Népbíróság a legfelsőbb fórum az országban.[128]

3. Központi közigazgatás

3.1. Párt és a közigazgatás kapcsolata (párt szerepe a közigazgatásban)

Mint már korábban többször említettem, Vietnám nem egy demokratikus hagyományokat őrző ország, kommunista állam révén. Persze sok változás, bizonyos reformok vehetők észre a régről ismert „sztálini szocializmushoz” képest, attól még így is erősen központosított a hatalom egy párt kezében. Mivel gyakorlatilag egy párt bír teljes hatalommal, így ez erős befolyással van az ország minden területére, nem kivétel ez alól a közigazgatás sem. A Párt azt, és akkor nevez ki egy-egy közigazgatási pozícióra, akit akar, és amikor akar. Pontosan ezért a korrupció is jelen van a közigazgatásban, igen nagymértékben. Talán túl sok mindenbe beleszólása van a Pártnak, ugye a „Pártpolitikusokat” választják meg az önkormányzati választásokon, ugyanúgy, mint a Kormány tagjai is a Kommunista Pártból kerülnek ki, állandó jelleggel. Nemigen van esély a vérfrissítésre a közigazgatás területén, ami semmiképpen nem könyvelhető el pozitívumként.

Nemrégiben, 2001-2010 között egy nagy közigazgatási reformot hajtottak végre, melyre a dolgozat későbbi részében fogok kitérni.

3.2. Közigazgatási struktúra, felépítés

A vietnámi közigazgatási rendszer négy szintből tevődik össze:

·        központi

·        tartományi

·        kerületi

·        kisebb adminisztratív kerület=> kommuna[129] [130]

3.3. Központi igazgatás rendszere

Ha a központi igazgatásról szeretnénk szót ejteni, akkor érdemes visszakanyarodni az Alkotmányhoz (109. cikk), mely kimondja, hogy a Kormány a legmagasabb államigazgatási szerve az országnak. A 112. cikkben megtalálható az, hogy a Kormány feladata, az egységes államigazgatási apparátust kiépítése, a központi szinttől a helyi rendszerig. Ez a cikk rögzíti azt is, hogy fontos, hogy a végrehajtó hatalom előnyös feltételeket teremtsen a közigazgatásban dolgozóknak, hogy ők ennek cserébe úgy végezzék a feladataikat, és fejtsék ki hatalmukat, ahogy az a törvényben elő van írva. Megtalálható még az is, hogy a Tanács munkáját ellenőrizheti.[131]

Tehát azt a következtetést vonhatjuk le, hogy a Kormány egyben alkotmányos jogállású államigazgatási szerv. Azonban tisztázandó, hogy a Kormány nemcsak államigazgatási feladatokat lát el, hanem egyben kormányzati szerv is, mint már említettem, a végrehajtó hatalmat képviseli, annak központi intézménye. Mint ilyen, más feladatai is vannak, amiket a hatalmi ágak szétválasztásánál már felsoroltam.

A Kormány szervezetrendszeréről szóló 2001-es törvény az, mely segítségemre szolgált a következőkben. Szervezetrendszere a következő elemekből áll: minisztériumok (a Belügyminisztérium honlapja szerint jelenleg 22 darab található meg belőle), minisztériumi szintű ügynökségek (számuk változó, jelenleg 26 van belőle). Ezek létrehozásáról, valamint eltörléséről, továbbá számukról a Nemzetgyűlés dönt, a miniszterelnök javaslatára. A Kormány összetétele pedig a következő: miniszterelnök, (jelenleg: Nguyen Tan Dung) miniszterelnök-helyettes, miniszterek, valamint a miniszteri szintű ügynökségek vezetői. (számukról szintén a Nemzetgyűlés dönt.)[132] Lényeges megjegyezni, hogy ezek a miniszterelnök kivételével nem szükségszerű tagjai a Nemzetgyűlésnek.[133] Ebben a jogszabályban megtalálhatóak részletesen a Kormány feladatai, (gazdasági, pénzügyi, szociális, stb…) így az (16. cikk) államigazgatási-szervezési feladatai is, melyek közül csak a legfontosabbakat emelem ki: (1) javaslatot nyújthat be a Nemzetgyűlésnek a Kormány összetételét illetően, minisztériumok, miniszteri szintű ügynökségek létrehozására, a tartományok, központilag irányított városok újra-behatárolására, felosztása is a feladatai közé tartozik. (2)Megszervezi az államigazgatási apparátus egységes rendszerét, a központitól a helyi szintig. (3)Előirányozza adminisztratív reformokat, annak érdekében, hogy egy demokratikus, bürokráciától mentes közigazgatás jöjjön létre. Valamint a szakágak decentralizációjáról, és vezetéséről is dönt, az államigazgatási rendszeren belül.

A 17. cikk pedig a Tanácson keresztül gyakorolt feladatait, és hatásköreit tartalmazza, tartományi, valamint központilag irányított városi szinten.[134]

4. Helyi közigazgatás

4.1. Adminisztratív felosztás

Több információt lehetett találni különféle szakirodalmakban, internetes forrásokban arról, hogy hogyan is szerveződik Vietnám közigazgatási felosztása. Végül a Vietnámi Belügyminisztérium honlapját találtam a legmegbízhatóbbnak, ahol pontosan le van írva, hogy Vietnám 5 különálló községgel (municipality) rendelkezik, valamint 58 tartománnyal. A községek a nagyobb városokat foglalják magukba, mint: Ho Chi Minh, Ha Noi, Hai Phong, Can Tho, Da Nang. Lényeges megjegyezni, hogy ezek központi irányítás alatt állnak.[135] Frissebb adatot sajnos nem találtam, de egy 2000-es adat szerint 604 kerület, és 10387 kommuna volt megtalálható Vietnámban.[136]

Ebben az országban is jelen vannak a régiók, melyek tartományokat foglalnak magukba. 8 régiót különböztetünk meg, melyek a következőek:

·         Északi-Nyugat

·         Észak-Kelet

·         Vörös Folyó- Torkolat (Ha Noi itt található)

·         Észak- Közép Partvidék

·         Dél-Közép Partvidék

·         Közép- Felvidék

·         Dél-Kelet

·         Mekong Folyó Torkolat[137]

4.2. Helyi, területi közigazgatási rendszer

A jelenlegi helyi önkormányzati rendszert két-típusú jogi dokumentum határolja körül: általános jogi dokumentumok, valamint különböző gazdasági, kulturális, és társadalmi ágazatokra vonatkozó dokumentumok, amelyek különböző szakminiszterek joghatósága alá tartoznak. Kettő fontosabb jogszabályt kiemelnék:

·         a már sokat emlegetett 1992-es Alkotmány

·         1994-es törvény a Tanácsról, valamint a Bizottságról

Fontos megemlíteni, hogy az országban minden szintnek –tartományi, kerületi, kommunális-megvan a saját Tanácsa, és a saját Bizottsága is.[138]

A Tanácsot az emberek közvetlenül választják, szintén öt évente, ugyanúgy, mint a Nemzetgyűlést. A Bizottságot a Tanács választja meg, és ez képviseli az állam közigazgatási hivatalait minden szintem. Meg kell jegyezni, hogy a központi Kormány, és a Bizottság alkotja minden szinten Vietnám államigazgatási rendszerét.[139] Fontos, hogy a Tanács végrehajtó szerve a Bizottság. (minden szinten)

A Tanács kommunális szinten 15-25 emberből áll, ez a szám 25-35 kerületi, és 45-75 között mozog tartományi szinten. A kerületi, és a tartományi szintek rendelkeznek állandó, és másfajta bizottságokkal is. Kommunális szinten a Tanácsnak egy elnöke, és egy alelnöke van. Eközben a kerületi és tartományi szinten az állandó bizottságok rendelkeznek szintén elnökkel, és alelnökkel, de lehetnek más tagjai is.

Tartományi szinten a Tanács 4 állandó bizottsággal rendelkezik, ezek a következőek:

·         gazdasági és pénzügyi

·         kulturális és társadalmi

·         jogi

·         kisebbségi ügyekkel foglalkozó

Kerületi szinten az állandó bizottságok száma kettő, melyek a következők:

·         gazdasági és társadalmi

·         jogi

Mint már említettem, hogy a Tanács választja meg a Bizottság tagjait. A Bizottság az elnökből áll, valamint az alelnökből, és azokból a tagokból, akiket az elnök jóváhagyásával neveztek ki. Megjegyzendő, hogy tartományi szinten a tagokat a Miniszterelnök hagyja jóvá.

A Bizottsági tagok száma a következőképpen alakulhat:

tartományi szinten         9-11

kerületi szinten                7-9

kommunális szinten       5-7

Minden szinten megtalálhatóak az úgynevezett „szakképviselők”, akik osztályokba szerveződnek tartományi szinten, hivatalokba kerületi, valamint szekciókba kommunális szinten. Nagyjából az ő feladatuk az, hogy segítsék a Bizottság munkáját helyi szinten.

Fontos, hogy a Bizottság minden szinten a Tanács felügyelete alá tartozik. Például: eltörölheti azt a jogi dokumentumot, amit létrehozott, ha az másik jogszabályba ütközik, feloszlathatja magát a Bizottságot, választhatja annak elnökét, és el is mozdíthatja a helyéről, valamint minden döntését felügyeli, valamint azt is, hogy az ő döntéseiket megfelelően hajtották –e végre.

Fontos dokumentum egy 1996-os rendelet, mely a Tanács és a Bizottság felelősségéről, valamint funkcióiról ejt szót. A rendelet szerint a Tanácsnak minden szinten megvan a joga, hogy döntsön különféle tervekről, politikai irányvonalakról, valamint joga van ezeket felügyelni. Dönthet többek között a következő kérdésekben:

ü        hosszú és rövidtávú gazdaságfejlesztési tervekről

ü        népesedéspolitika

ü        földhasználat

ü        kultúra

ü        oktatás és társadalom

ü        védelem

ü        biztonság

ü        nemzetiségi és valláspolitika

ü        társadalmi rend

Ezzel szemben a Bizottság feladata az, hogy kialakítsa a politikák különböző részleteit, valamint megszervezze a végrehajtásukat. Két területen azonban nincs beleszólási joga a Bizottságnak, ezek pedig a következőek: adózás (hiszen a Központi Általános Adóhivatal nevezi ki a tartományi adóhivatal elnökét => a Biztosságnak jóvá kell hagynia ezt, valamint ugyanez a Központi Általános Adóhivatal az, amely felelős az adók begyűjtéséért), helyi alkalmazottak számának meghatározása.

A Bizottság a következő feladatokat köteles ellátni:

·        A tervezés területén: a Bizottság dolgozza ki a hosszú távú, és az éves társadalmi-gazdasági terveket, és képviseli ezeket a Tanács előtt.

·        A vidékfejlesztés területén: felelős minden szinten a kormányzati politikák végrehajtásáért a következő területeken: mezőgazdasági terjeszkedés, földhasználat, járvány megelőzés, erdősítés, öntözés.

·        Szociális területeken: a Bizottság, és a Tanács is minden szinten a központi kormány döntéseit hajtja végre a következő területeken: egészség, családtervezés, társadalomfejlesztés, szegénység visszaszorítása.

·        Oktatás területén: a Tartományi Bizottság menedzseli a tanárok továbbképzését, szakiskolákat és középiskolákat létesít, valamint gondoskodik a továbbtanulási lehetőségekről is. A Kerületi Bizottság menedzseli az általános iskolai rendszert, óvodákat, valamint iskolai előkészítőket biztosít a kerületen belül.

A kommunális Bizottságok részletesen a következő feladatokkal bírnak:

·         költségvetés megtervezése

·         a mezőgazdaság, halászat, erdősítés, öntözés megszervezése és támogatása

·         helyi utak építésének tervezése

·         kereskedelem és szolgáltatások menedzselése

·         egészségügyi szolgáltatások fenntartása

·         biztonság garantálása a területükön

·         vallásszabadság fenntartása

·         bűnüldözés

·         a Nemzetgyűlési, valamint a Tanácsi választások megszervezése helyi szinten

Sok esetben megfigyelhető, hogy a Bizottság részére más delegált hatáskörök is megtalálhatóak más jogi dokumentumokban, melyeket vagy a Kormány bocsátott ki, vagy a Nemzetgyűlés fogadott el.[140]

5. Közigazgatási reform Vietnámban

Vietnámban öt évenként pártkongresszust is tartanak, (ezen a kongresszuson választják meg az új Központi Bizottságot, valamint a Központi Bizottság választja meg az új párttitkárt/általános titkár/, és a titkárságot is, valamint a Kommunista párt Központi Bizottságának Politikai Hivatalát) ez ismerősnek tűnhet nekünk, hiszen a Szovjetunió is hasonlóan tartott pártkongresszust. A 9. pártkongresszuson, melyet 2001-ben tartottak, előterjesztettek néhány kulcsfontosságú közigazgatási reformintézkedést (Public Administration Reform, PAR).[141] Mint például a kormány működési mechanizmusának fejlesztése, feladat átruházás, decentralizáció, -több helyen is lehetett olvasni, hogy egyik igen fontos célja ennek fejlesztése- (A decentralizáció jelentése tulajdonképpen annyit tesz, hogy egy magasabb kormányzati szintről egy alacsonyabb kormányzati szintre pénzügyi, adminisztratív, valamint politikai funkciókat ruháznak át) egy olyan közigazgatási rendszer kiépítése, ahol magasan képzett, és hozzáértő emberek dolgoznak, elválasztani az üzleti tevékenységet az állami irányítástól, megreformálni az állami vállalkozásokat valamint a közigazgatási eljárásokat valamint harcolni a bürokrácia, és a korrupció ellen. A miniszterelnök ekkor terjesztette elő a „PAR Mester Programot”, amely egy 2001-2010 között zajló közigazgatási reformot jelent.[142] [143]

Többek között azért volt erre szükség, mert a fejlődő gazdaság mellett (említett reform 1986-ban, mely szerint váltottak piacgazdaságra) szükség van egy olyan közigazgatási rendszerre, amely megbízható, és átlátható. Ugyanis például számos külföldi befektető nehezményezte a korrupt rendszert, és ezért nem volt hajlandó Vietnámmal szorosabb viszonyt kialakítani. (Sok helyzetben túl sok a kormány szerepe, például a piaci tevékenység szabályozása esetén. Sok helyzetben pedig nem védi pl. a közérdeket, valamint a közjavakat, mikor erre szükség lenne)

Megjegyzendő még az is, hogy nagyon-nagy hiány volt a szakképzett munkaerőből, akik igazán hozzáértőek, ez igen nagy probléma volt.[144]

Sikerességéről nem lehetett túl sok adatot találni, az nyilvánvaló, hogy még több időre, és még több munkára van szükség ahhoz, hogy a kívánt állapotot el tudják érni. Elképzelhető tehát, hogy az elkövetkező időben még több reformra sok fog kerülni ezen a területen

6. Felhasznált irodalom

TOPOGRÁF Térképészeti Kft. : Világ kéziatlasz; Budapest; 2002; Kossuth Nyomda

Dupcsik Csaba-Reparszky Ildikó: Történelem IV; Műszaki kiadó; 2006;

Vietnam recent economic and political developments handbook: International Business Publications

1992 Constitution of the Socialist Republic of Vietnam (as Amended 25 december 2001)

Mark Siedel: Law and Society in Vietnam, Cambridge Studies in law and society

Zachary Abuza:Renovating Politics in Contemporary Vietnam, Lynne Rienner Publishers, Inc., 2001

The Socialist Republic of Vietnam: Public Administration Country Profile (Netes verzió: http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/un/unpan023247.pdf)

Adam Fforde Decentralization in Vietnam-working effectively at provincial and local government level-comparative analysis ol Long and Quang provinces, November, 2003, (http://www.ausaid.gov.au/publications/pdf/decentralisation_vietnam.pdf)

Clay G. Wescott:Hierarchies, networks, and local government in Vietnam (http://www.vietnam-consult.de/elib/data/HIERARCHIES,%20NETWORKS%20AND%20LOCAL%20GOVERNMENT%20IN%20VIET%20NAM.pdf)

Dao Minh Chau: Administration reform in Vietnam: Need and strategy, (http://www.vnep.org.vn/Modules/CMS/Upload/2/cai%20cach%20hanh%20chinh.pdf)

Law on organization of the Government (netes változat http://laws.dongnai.gov.vn/2001_to_2010/2001/200112/200112250002_en/lawdocument_view )

7. Felhasznált linkek

http://www.wto.org/english/thewto_e/countries_e/vietnam_e.htm

http://hvg.hu/vilag/20110603_kommunista_tobbsegu_torvenyhozas_vietnam

http://caicachhanhchinh.gov.vn/PortalPlus.aspx?/en-US/News/71//104010/0/103/

http://caicachhanhchinh.gov.vn/PortalPlus.aspx?/en-US/News/71//10303///

http://www.globalsecurity.org/jhtml/jframe.html#http://www.globalsecurity.org/military/world/vietnam/images/vietnam-regions.jpg|||

Malajzia

Fábián Katalin

1. Bevezetés, általános ismeretek

A már 55 éve független Malajziáról keveset hallani az európai médiában, pedig sok szempontból egy igazi siker történetnek számít Ázsia országai között. Egy olyan országról beszélünk, amely az 1960-as évekig nem igazán volt jelen a nemzetközi gazdasági és politikai életben, azonban a kilencvenes években sokak figyelmét mégis felkeltette. Malajzia évekig állandó problémákkal küzdött, éhséglázadásokkal, járványokkal valamint az iszlám politikai kultúrájának nehézségével is meg kellett – ez utóbbi esetében kell is – birkóznia. Ehhez képest az ország nem csupán a felzárkózást, hanem az élvonalba kerülést tűzte ki céljául, egy tudás alapú társadalommal bíró fejlődő országgá akar válni. Egy rendkívül gyorsan modernizálódó államot láthatunk, és ez a fejlődés a közigazgatásában is megjelenik.

Úgy gondolom, hogy a megértéshez elengedhetetlen Malajzia megismerése, amely mondhatni egy „fehér folt” a hazai közgondolkodásban, ezért dolgozatomban igyekeztem Malajziát mind földrajzi szempontból, mind történelmileg keretekbe foglalni, hogy európai szemmel is érthető legyen. Tekintettel arra, hogy Malajzia közigazgatása rendkívül összetett (főleg az elektronikus közigazgatás kialakításának eredményeként), célom az volt, hogy általános képet sikerüljön adnom a Malajziai Államszövetség közigazgatási rendszeréről. Ennek érdekében a beadandó második fejezete a maláj állam politikai berendezkedését mutatja be, részletesebben kitérve a demokrácia meglétére, avagy hiányára. A harmadik fejezetben foglalkozom a három hatalmi ággal, majd áttérek a közigazgatás szerkezetére. Végezetül egy érdekességgel próbálom zárni dolgozatomat: az elektronikus közigazgatásban elért eredményeket ismertetem.

Földrajzi elhelyezkedés

Malajzia Délkelet-Ázsiában található ország, amely két országrészből, Nyugat-Malajziából és Kelet-Malajziából áll. Az ország két felét a Dél-Kínai tenger választja el egymástól, 600-650 kilométeres távolságot teremtve közöttük. Az országot Szingapúr, Thaiföld, Indonézia, Vietnam, Brunei és a Fülöp-szigetek határolják. Elhelyezkedése sok szempontból előnyösnek mondható, hiszen fontos tengeri kereskedelmi utak találkozásánál fekszik. Az ország területe 329,750 km², fővárosa Kuala Lumpur, azonban a szövetségi kormány székhelye Putrajaya.[145]

1. Ábra 1 https://www.cia.gov/library/publications/the-world-factbook/maps/maptemplate_my.html

Népesség

Az ország lakossága megközelítőleg 28, 3 millió fő,[146] amely azonban igen vegyes etnikailag. A népességnek mindössze 67,4%-a maláj, a második legnagyobb etnikai csoport, a kínai, 24,6%-ot tesz ki, ezen felül nagyszámban találhatóak az országban indiai származásúak is (7,3%). [147]

2. Ábra: Population distribution and basic demographic characteristics (2010) http://www.statistics.gov.my/portal/download_Population/files/census2010/Taburan_Penduduk_dan_Ciri-ciri_Asas_Demografi.pdf letöltve: 2012.04.14.

Malajziában több vallás is elterjedt. A hivatalos vallás a muszlim, amelyet a lakosság 61,3%-a vall, ezt 19,8 %-kal a buddhista követi. A népesség 9,2%-a vallja magát kereszténynek, 6,3% pedig a hindu vallást követi, de ezeken felül találkozhatunk konfuciánus, taoista és más kínai vallásúakkal is.[148]

Történelmi háttér

Az ország történelmi hátterének bemutatásakor a 14. századig érdemes visszamenni, hiszen ekkor kezdett az országban teret hódítani az iszlám vallás, amely ma Malajzia hivatalos vallása.

A 16. század elején rövid időre portugál, majd 1641-ben holland uralom alá került a Malaccai-Szultanátus, azonban egyiknek sem sikerült az egész szigetet ellenőrzése alá vonnia. A hollandok után az angolok is megjelentek a területen 1795-ben, azonban 1818 és 1824 között a terület ismét az előbbi birtokába került, de az 1824-ben megkötött londoni szerződés következtében le kellett mondania a területről Nagy-Britannia javára.

A briteknek rövid időn belül sikerült kiépíteniük tényleges hatalmukat. Ezt bizonyítja az is, hogy a 20. század fordulójára, a szövetséges maláj államokban a maláj uralkodókat brit megbízottak, tanácsadók ellenőrizték, akik a valóságban rendkívüli befolyással bírtak.

1941-ben a japánok is rátették kezüket az országra, azonban a második világháborút követően, 1945-ben Nagy-Britannia visszaszerezte a területet és megalapította a Maláj Államszövetséget.[149]

Az ország 1957-ben független állam lett, Maláj Államszövetségként a brit Nemzetközösség tagjai közé került. 1963-ban Szingapúr és az észak-borneói területek, Sabah és Sarawak is csatlakozott az államszövetséghez, ekkor az ország nevét Malajziai Államszövetségre változtatták. A csatlakozás logikus lépésnek tűnt, hiszen mindegyik terület közös gyarmati múlttal rendelkezett (Nagy-Britannia mindet gyarmatosította) és mindegyiket vegyes etnikumú népesség lakta. Azonban a szövetség csak két évig állt fenn, ugyanis 1965-ben Szingapúrt kizárták.[150]

2. Alkotmány és államszervezet

Malajziát történelme során három ország is gyarmatosította. Először Portugália 1511-ben, később a hollandok 1641-ben, végül Nagy-Britannia 1786-ban. Az ország egészen függetlenedéséig, azaz 1957-ig brit gyarmat maradt. Ezek mellett meg kell még említenünk Japánt is, amely 1942 és 1945 között uralta a területet. A brit gyarmatosításnak a ma napig látjuk a hatását az ország jogi és politikai berendezkedésén, hiszen mindez az angolszász jogrendszeren, a Common Law-n alapul.[151]

Malajzia államformája alkotmányos monarchia. Az országot Yang di-Pertuan Agong[152], az államfő, a király vezeti. A királyt ötévente választják meg rotációban a Maláj államok kilenc örökletes szultánja közül, aki aztán a Parlamenttel és a kormány tanácsaival összhangban uralkodik. Az államfő az iszlám hit vezetője is egyben.[153]

A maláj alkotmány a legmagasabb jogforrás az ország jogrendszerében. Az alkotmány lefekteti az ország működésének alapvető szabályait: megtalálhatóak benne az egyének jogai és az is, hogy a kormány mennyiben korlátozhatja ezeket.[154]

Malajziában is megvalósult a hatalmi ágak szétválasztása, hiszen egy kétkamarás törvényhozó hatalmi ággal találkozunk, amely egy nem-választáson alapuló felsőházból és egy választott alsóházból áll. Megjelenik a végrehajtó hatalmi ág is, amely a választott Parlamentnek felel, valamint a független igazságszolgáltató hatalmi ág is. A bírói ág függetlensége és a végrehajtó hatalom Parlament előtti felelőssége is a fékek és ellensúlyok rendszerének bizonyítékai.

A törvényhozó hatalmi ág

A törvényhozó hatalmat Malajziában a kétkamarás Parlament birtokolja. A két kamarás Parlamentet a Szenátus (Dewan Negara) és a Képviselőház (Dewan Rakyat) alkotja.[155]

A Szenátus hetven tagból áll, akik három éves periódusokban töltik be ezt a pozíciót. A három év egyszer meghosszabbítható. Minden tagállam két tagot választ és küld a Szenátusba. Két tag képviseli Kuala Lumpurt és egy tag Labuant, akiket a fennmaradó 44 taggal együtt a király nevezi ki. A megválaszthatóságot szigorúan szabályozza az alkotmány.[156]

A Képviselőház 219 tagot számlál, akiket 5 évre választanak meg. A Képviselőház tagjainak egy része a 13 maláj tagállamot képviseli - mindegyik állam az alkotmány által meghatározott számú képviselőt küldhet az alsóházba. A fennmaradó tagok Kuala Lumpurt és Labuant képviselik. A választás általános választójog alapján történik.[157]

A Parlament a szövetségi törvényhozó hatalom képviselője, tehát a szövetséget érintő kérdésekben hoz törvényeket. Szövetségi jogszabályokat, illetve már létező jogszabályokhoz kiegészítéseket fogad el, a kormányzati politikát ellenőrzi, új adókat, valamint a kormány kiadásait hagyja jóvá. Annak érdekében, hogy a Parlament felelősséget vállaljon, és ténylegesen képes legyen ellátni a feladatát, az alkotmány különleges jogokkal ruházza fel az Országgyűlést és tagjait valamint bizonyos kérdésekben immunitást is élvezhetnek- a Parlament tagjai mentesülnek a mandátumuk időtartama alatti tevékenységük jogi következményei alól, illetve mindkét háznak hatalmában áll saját szabályrendszerét és eljárásrendjét kialakítani, amely miatt nem vonhatók felelősségre a bíróság előtt.[158]

Igazságszolgáltató hatalmi ág

Malajzia igazságszolgáltató hatalmi rendszere az angol Common Law mintájára alakult ki. Az ország igazságszolgáltató rendszere alapvetően két részből áll: a fellebbviteli bíróságokból és az alárendelt bíróságokból. Az ország fellebbviteli bíróságait a Maláj-félsziget, valamint Sabah és Sarawak High Court-ja, a Court of Appeal, és a Federal Court alkotja, míg az alsóbb bíróságok a Magistrates’ Court és a Session Courts.[159] A Federal Court a legmagasabb igazságszolgáltató hatalommal rendelkező bíróság Malajziában.

Az alkotmány meghatározza a Federal Court joghatóságát. E szerint a Federal Court-nak fellebbviteli, eredeti, konzultatív, tanácsadói és áttételes joghatósága van, kivétel azon területeken, amelyek a Syariah bíróság[160] hatáskörébe tartoznak.[161]

A Federal Court felülvizsgálhatja azon döntéseket, amelyeket a Court of Appeal ide utal, alkotmányos kérdésekben joghatósággal bír, valamint a Federal Court feladata a tagállamok vagy a tagállami és a szövetségi kormány közötti viták rendezése is. Három High Court-tal rendelkezik az ország: a Maláj-félszigeten és Borneó mind két államában – Sarawak és Sabah – találkozhatunk egyel-egyel.[162]

3. Ábra: http://www.acclawyers.org/resources/jurisdictions/malaysia/  letöltve: 2012. 04. 14.

Végrehajtó hatalmi ág

A végrehajtó hatalmat az Alkotmány Yang di-Pertuan Agong-ra ruházza, azonban a Kabinet, és a Kabinet elnöke, a miniszterelnök is a végrehajtó hatalom birtokosa.[163] Emellett a Parlament is felruházhat más személyt is a végrehajtó hatalom gyakorlásával.[164]

Yang di-Pertuan Agong-nak, a Kabinettel és a miniszterekkel együttműködve kell feladatait elvégeznie.[165] Ezek közé tartozik többek között a miniszterelnök kijelölése, a Parlament feloszlatására vonatkozó kérelem megtagadása, és ő a haderő főparancsnoka is.[166]

A Kabinet 24 miniszterből áll, akik különböző terültekért felelnek. A Kabinet elnöke a miniszterelnök, aki egyben az alsóház tagja. A Kabinet felelősséggel tartozik a Parlamentnek, tagjait a Parlament két kamarájából a miniszterelnök választja ki.[167]

3. Központi közigazgatás

Malajziát 1965 óta ugyanaz a pártkoalíció kormányozza, a Nemzeti Front (Barisan National/BN). A koalíció élén az UMNO áll, a legfőbb maláj párt, amely magában foglalja a félsziget fő etnikai csoportjait képviselő pártokat, és 1963 óta a sabahi és a sarawaki pártokat is. Az ellenzéki pártok képtelenek felvenni a versenyt a BN-nel több okból kifolyólag. Egyfelől a kormánykoalíció a nyilvános gyűléseket szigorúan felügyeli, a választásokat váratlanul írják ki, másfelől a helyzetet a nagyon rövid kampányidőszakok is nehezítik.

1987-ben politikai irányváltozás zajlott le Malajziában a végrehajtó hatalom javára. Az UMNO-n belül történt szakadást követően az 1981 óta UMNO elnök és miniszterelnök Mahathir Mohamad hatalmát konszolidálta és az autoriter hatalomgyakorlás útjára lépett. Az 1990-es évek végére az országban felerősödött a vezetőcserét és reformokat követelő mozgalom, és ez az elégedetlenség tovább fokozódott mikor 1998-ban Anwar Ibrahim miniszterelnök helyettest hamis vádak alapján menesztették. Ennek következtében az 1999-es választásoknál az UMNO elveszítette a maláj szavazatok többségét, előnyhöz juttatva ezzel az iszlamista pártot, a PAS-t két szövetségi államban, Terengganuban és Kelantanban. Mahathir 2003 októberében visszavonult 22 éves kormányzás után. Utódja Abdulah Badawi lett, az addigi miniszterelnök helyettes, aki bár sok szempontból demokratikusabb lépéseket tett, mégis azt mondhatjuk, hogy folytatta a kormány korábbi politikáját.

A 2004-es választásokon az UMNO visszaszerezte a politikai fölényét, minden eddiginél jobb eredményt ért el, a parlamenti helyek 90%-át sikerült megszereznie.[168]

Abdullah Badawi a következő választásokon nem indult újra a miniszterelnöki posztért, így Malajzia miniszterelnöke 2009 óta Dato’ Sri Mohd Najib lett, az UMNO képviseletében.[169]

Malajzia 1995-ben csatlakozott az Emberi Jogok Általános Nyilatkozatához, ratifikálta a Nők Elleni Erőszak Minden Formáját Tiltó Nemzetközi Egyezményt, és a Gyermekjogi Egyezményt is, azonban nem ratifikálta a Gazdasági, Szociális és Kulturális Jogokról Szóló Nemzetközi Egyezményt és a Kínzást és Más Embertelen Bánásmódot Tiltó Nemzetközi Egyezményt sem.[170]

Választások, mint demokratikus intézmény

Függetlenedésekor Malajzia az angolszász hagyományokat vitte tovább államformájában, hiszen egy alkotmányos monarchiát látunk. A két kamarás Parlament felsőháza, a Dewan Negara, nem-választott képviselőkből áll, míg az alsóházat, a Dewan Rakyat-t, választott képviselők alkotják. Az alsóház 219 tagot foglal magába, akik általános választójog alapján kerülnek be és a tagállamokat képviselik. Mind a 13 maláj tagállamnak van választott törvényhozó testülete.

Az ország minden állampolgára választó joggal rendelkezik és mindegyikük megválasztható. Azonban ki kell emelni, hogy az ország legnagyobb pártja, a BN jelentős kontrollt gyakorol a politikai tevékenységek felett. Ez a kontroll olyan nagymértékű, hogy az ellenzéki pártok ugyan a Parlamentbe bekerülhetnek, de képtelenek a többséget megszerezni.

A nemzeti választási bizottság jogilag független a kormánytól, azonban a gyakorlatban ez a függetlenség nem garantált, ugyanis a kormány hatáskörébe tartozik a bizottsági tagok kinevezése.

A maláj állampolgároknak jogukban áll bármilyen demokratikus politikai pártot alakítani, amelyek szabadon részt vehetnek a választásokban, kivéve a Kommunista Pártot, amely az egyetlen betiltott párt. Ugyanakkor egyre több problémát jelentenek az iszlám pártok, mint a PAS, amelyek a kormány állítása szerint előmozdítják a szélsőségek megjelenését, ezáltal a közbékét veszélyeztetik.

Malajzia minden állampolgárának jogában áll a politikában szerepet vállalni vallásától és faji hovatartozásától függetlenül, amennyiben a törvény által előírt életkort elérik. [171]

4. Helyi közigazgatás

Az ország közigazgatási rendszere 13 tagállamból és három szövetségi területből (Kuala Lumpur, Labuan, Putrajaya) áll. Az ország 13 állama két félszigeten terül el: a Maláj-félszigeten található ebből 11 tagállam: Johor, Kedah, Kelantan, Melaka, Negeri Sembilan, Perak, Perlis, Pulau Pinang, Selangor és Terengganu; a másik két tagállam, Sabah és Sarawak pedig Borneó szigetén fekszik.[172]

Az ország szövetségi alkotmánya alapján a hatalom megoszlik a szövetségi és a tagállami végrehajtó hatalom között. A szövetségi kormány hatásköre az egész nemzetet érintő kérdésekben érvényesül, ez határoz többek között az oktatásról, a külpolitikáról és az állampolgárságról. A tagállami kormányok autonómiával rendelkeznek a helyi ügyekben, valamint joguk van törvényeket alkotni a mezőgazdaságot, az erdészetet, a helyi közigazgatást és az iszlámot érintő kérdésekben.

A szövetségi és a tagállami kormányoknak együtt kell működniük minden olyan ügyben, amely közös érdeket érint, azonban fontos kiemelni, hogy a tagállami törvényhozás nem mondhat ellent a szövetségi törvényhozásnak.[173]

Malajziára az aszimmetrikus föderalizmus jellemző, köszönhetően annak, hogy bizonyos tagállamok nagyobb autonómiával bírnak, mint mások. Malajziáról általában elmondható, hogy igen centralizált, azonban meglepő módon Sabah és Sarawak olyan kérdésekben is önálló hatalmat kapott, amelyek általában szövetségi hatáskörbe tartoznak. E két tagállam jóval nagyobb autonómiával rendelkezik, mint a 11 másik tagállam, hiszen az adóztatás, a menekültügy, a kereskedelem, a halászat, az állampolgárság és egyéb kérdésekben is önálló döntéshozatalra jogosult.[174]

5. E-közigazgatás

A manapság nagyon elterjedőben lévő elektronikus közigazgatás Malajzia figyelmét is felkeltette. Az elektronikus kormányzás szempontjából Malajzia a térségben úttörőként viselkedett, célja az információáramlás hatékonyságának növelése volt. Az elektronikus közigazgatás megteremtése az országban már az 1960-as évek óta állandó prioritást élvez. Több ICT program is bevezetésre került már Malajziában, minderre rengeteg pénzt fordítva.

Elsőként 1994-ben állították fel az összes kormányzati hivatalt és részleget összekötő Public Sector Network-öt. Ezen hálózat segítségével a különböző szervezetek online szolgáltatásai a postahivatalokban az ország minden területéről elérhetővé váltak.[175] Ilyen szolgáltatásnak számított például a különböző jogosítványok megújítása, vagy egyes adónemek befizetése is. Később a helyi önkormányzatok egyéb szolgáltatásait és bizonyos magán szektorbeli szolgáltatásokat is könnyedén lehetett intézni a hálózaton keresztül.

A PSN modell sikerén felbuzdulva egyes közüzemi szolgáltató cégek, többek között a Telekom Malaysia, is hasonló rendszereket építettek ki. A PSN-ből származó tapasztalatokra építve 1966-ban alakult ki a Multimedia Super Corridor, amely mérföldkőnek tekinthető Malajzia elektronikus közigazgatásának kialakításában. Az MSC célja egy tudásalapú társadalom kialakítása volt, amelyet multimédia alapú szolgáltatásokon, technológiai kutatásokon és információterjesztésen keresztül igyekeztek megvalósítani. Az MSC céljainak elérése érdekében 7 zászlóshajó alkalmazást azonosítottak a projekten belül. A célok között szerepel a közigazgatás működésének átalakítása, a vállalatok és az állampolgárok közötti interakció minőségének javítása, és az információkhoz és szolgáltatásokhoz való jobb hozzáférés biztosítása. Egy olyan rendszer kialakítását veszi célba, amely a hatékony közigazgatás és a szolgáltatások könnyebb elérhetősége mellett eléri, hogy a vállalatok és az állampolgárok együttműködjenek a kormányzattal.[176] A prioritások között szerepel a „papírmentes” közigazgatási adminisztráció és az automatizált kormányzati beszerzés.[177] Az elektronikus közigazgatáson felül egy jobban átlátható, hatékony szolgáltatásokat biztosító rendszer kiépítése a cél.

Az első szakaszban öt kísérleti projektet fogalmaztak meg, a későbbiekben újabb projektekkel bővítették a megvalósítást. Jelenleg 8 projekt fedi le az elektronikus közigazgatás zászlóshajú alkalmazásainak elérését, amelyek különböző megvalósítási szakaszban vannak. A 8 projekt a következő: Electronic Services (E-Services), E-Procurement (EP), General Office Environment (GOE), Human Resource Management Information System (HRMIS), Project Monitoring System (PMS), Electronic Labour Exchange (ELX), EG-AG Integration és E-Syariah.[178]

Az elektronikus közigazgatásról Dr. Mahathir így nyilatkozott: „Fejlett országgá akarunk válni, de a magunk mintája szerint. Malajzia távlati tervei e minta tartalmát a civil társadalom létrehozásaként határozzák meg. Civil társadalom alatt mi olyan közösséget értünk, amely önigazgató, és amelyhez az emberekben rejlő tudás, gyakorlat és értékek használata ad erőt. Egy ilyen társadalom lehetővé fogja tenni valamennyi malajziai polgár számára, hogy életüket, sorsukat és méltóságukat maguk uralják, nemcsak itt és most, hanem a jövőben is.”[179]

Felhasznált Irodalom

Debreceni, Pamora Zita (2008):Az EU és Malajzia kapcsolatainak alakulása http://elib.kkf.hu/edip/D_14002.pdf  letöltve: 2012. 04. 14

Keane, John (2004): A civil társadalom, http://www.interkonyv.hu/konyvek/?isbn=978-963-9548-17-6  letöltve: 2012. 04. 14.

Laws of Malaysia, Federal Constitution, Incorporating all amendments up to 1 January 2006 http://www.slideshare.net/mbl2020/constitution-of-malaysia  letöltve: 2012.04.13.

Malaysian Wetland Working Group: Malaysia http://ramsar.wetlands.org/Portals/15/Malaysia.pdf  letöltve: 2012.04.12.

Population distribution and basic demographic characteristics (2010) http://www.statistics.gov.my/portal/download_Population/files/census2010/Taburan_Penduduk_dan_Ciri-ciri_Asas_Demografi.pdf  letöltve: 2012.04.14.

Randhawa, Sonia; Puah, Pauline; Loone, Susan (2005): Freedom of Expression and the Media in Malaysia http://www.scribd.com/doc/48861586/Freedom-of-Expression-and-the-Media-in-Malaysia-Article-19  letöltve: 2012.04.11.

Siddiquee, Dr. Noore Alam (2005): Innovations in Governance and Service Delivery: E-Government Experiments in Malaysia http://www.napsipag.org/pdf/EGovernment_Malaysia.pdf  letöltve: 2012. 04. 15.

United Nations Country Profile (2005): Malaysia Public Administration http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/un/unpan023317.pdf letöltve: 2012.04.11.

Veszelka, Tamás - Z. Karvalics, László (1997): M A L A J Z I A Út az információs társadalomba Tamás http://mek.niif.hu/01300/01302/01302.htm letöltve: 2012. 04. 11.

http://www.demcoalition.org/pdf/22_Malaysia.pdf  letöltve :2012. 04.14.

https://www.cia.gov/library/publications/the-world-factbook/maps/maptemplate_my.html letöltve: 2012. 04.13.

http://jurist.law.pitt.edu/world/malaysia.htm letöltve: 2012.04.14.

http://www.malaysia.gov.my letöltve: 2012.04.15.

http://www.state.gov/r/pa/ei/bgn/2777.htm letöltve: 2012.04.15.

Szingapúr

Pelhős Gabriella

1. Bevezetés

E fejezetben Szingapúr állam-, és kormányformájának összefoglalására törekszem, valamint megvizsgálom, hogy Szingapúrban hogyan strukturálódik a központi- és helyi igazgatás – van-e, mely jogi- és kulturális hagyományokra támaszkodik – illetve, hogyan jelenik meg a dekoncentráció és decentralizáció egy viszonylag kis területű és kevés lakossal rendelkező országban.[180]

Különleges intézményként a korrupció felkutatására létrehozott nyomozóirodát és a hozzá kapcsolódó stratégiát szeretném felvázolni.

Mielőtt konkrétan rátérnék Szingapúr állam- és kormányformájára, érdemes tisztázni, hogy jog- és intézményrendszere mely jogcsaládokból táplálkozik.

A városállam történelméből adódóan a legtöbbet a brit (angolszász) jogrendszerből merített. A félreértések elkerülése végett Szingapúr Köztársaság Alkotmánya már az Első Részben tisztázza, hogy jog alatt a Szingapúrban érvényben lévő összes, az Egyesült Királyság által hozott írott törvényt, rendelkezést, a „common law”-t és bármely egyéb helyi jogot vagy szokásjogot kell érteni. Elsődleges jogforrásként pedig 1965-től az írott alkotmányt kell tekinteni, amikor Szingapúr kivált a maláj szövetségből.

2. Szingapúr államformája

Szingapúr államformája (szuverén) köztársaság, élén a választott köztársasági elnökkel, aki a köztársaság feje és az állam (városállam) egységét fejezi ki.[181] A köztársasági elnököt választják, 1991 előtt 4 évre, azt követően pedig 6 évre.

Ahogy arra a későbbiekben ki fogok térni – Különleges intézmény: Corrupt Practices Investigation Bureau (CPIB) – az egykamarás parlament egyensúlyaként a köztársasági elnök ellenőrzési jogkörét kiterjesztették, hogy érdemben tudjon intézkedni a korrupció-gyanús ügyekben (vétójoggal rendelkezik). Az Alkotmány strukturáltan végigveszi a hatalmi ágakat (végrehajtó, törvényhozó, bírói), melyektől montesqueui-i értelemben elválasztja a köztársasági elnök intézményét, a köztársasági elnöknek nincs végrehajtó hatalma.

A versenyképesség és az érdemen alapuló kiválasztás érdekében a köztársasági elnök hivatalában dolgozó köztisztviselők foglalkoztatásáról nem csak a miniszterelnökkel tartott konzultáció, de a Közszolgálati Bizottság (Public Service Commission, továbbiakban PSC) ajánlása is dönt.[182]

Szingapúr kormányformája

Szingapúr kormányformája parlamentáris köztársaság. A végrehajtó hatalom vezetője a miniszterelnök, akit a köztársasági elnök jelöl ki. Hasonlóan a magyar gyakorlathoz, a jelölt személynek a parlament többségi bizalmát kell élveznie. A kormány leendő minisztereit szintén a köztársasági elnök jelöli ki, a miniszterelnök javaslatára, akik az egykamarás parlamentnek felelősek, a köztársasági elnök erős ellenőrzési jogai mellett. Ahogy fentebb említettem, a későbbiekben részletesen ki fogok térni a köztársasági elnök kiegyensúlyozó szerepére. Itt csak arra térnék ki, hogy a parlament struktúráját tekintve a westminster-i modellt örökölte – ahová a képviselők általános választással kerülnek be 5 évre – azzal a különbséggel, hogy az erős ellenzék Szingapúr esetében hiányzik.[183] „A mindenkori kormány vállalja a felelősséget a politikájáért és az államügyek napi szintű koordinációjáért.”[184]

3. Központi és helyi igazgatás

3.1. Decentralizáció

Szingapúr tekintetben – ún. strukturális decentralizáció szempontjából – nem különböztetünk meg közigazgatási kerületeket. Szingapúr városállam, „nem létezik a nemzeti kormánytól különálló helyi önkormányzat”[185] és helyi önkormányzati önrendelkezési jog.

Ha megnézzük a szingapúri belügyminisztérium honlapját, láthatjuk, hogy a központi- és helyi igazgatási ügyek egybeolvadnak, abban az értelemben, hogy egy kijelölt szervezet alatt (Immigration & Checkpoint Authority, továbbiakban ICA)[186] központi és ’helyi’ igazgatási ügyet is intézhetnek a lakosok (Állampolgársággal kapcsolatos ügyintézés, Születési anyakönyvi kivonat intézése, Személyazonosító okmányok ügyintézése stb).  Összehasonlításképpen, Magyarországon az állampolgársággal kapcsolatos ügyintézés megyei szinten a Bevándorlási- és Állampolgársági Hivatal dekoncentrált területi szervein keresztül történik. (A szingapúri közigazgatás élen jár az e-közigazgatásban regionális és globális szinten egyaránt. Ezt támasztja alá egy az Egyesült Nemzetek által közétett tanulmány is, ahol 2003-ban Szingapúrt csak a Fülöp-szigetek előzték meg az e-ügyintézés, és e-részvételi – kormány részéről – hajlandóság tekintetében.[187])

3.2. Dekoncentráció

A strukturális decentralizáció mellett a dekoncentráció is elveszti jelentőségét, mivel a stratégiák, politikák és közigazgatási ügyek mind ugyanarra az egy szintre koncentrálódnak.

Szingapúr a dekoncentráció mellőzésével – habár jól tudjuk, hogy ez leginkább a történelemi fejlődés eredményeképpen alakult így – kivédte a dekoncentrációval járó negatív vonatkozásokat is; a lakosság bevonása az ügyekbe könnyebben megvalósítható.

4. Különleges intézmény: Corrupt Practices Investigation Bureau (CPIB)

Ahogy fentebb említettem, Szingapúrban egykamarás parlament kormányoz, a miniszterelnök irányítása alatt. A párt (People’s Action Party, a továbbiakban PAP) 1959-es megalakulásakor azonnal hozzálátott a reformokhoz, többek között a városállam adminisztratív reformjához. A reformot az elszámoltathatóság elve mentén építették fel, melynek két kulcsfontosságú pillére az 1) érdem alapján történő kompenzáció és előreléptetés, 2) valamint a leghatékonyabb korrupciós stratégia megtalálása és kivitelezése volt.[188] (Az utóbbi sikerességéhez az ’első’ pillér nagyban hozzájárult.)

Elöljáróban meg kell említenem, hogy bár a Transparency International által készített éves korrupciós index alapján Szingapúr relatíve mindig jól teljesített az ázsiai országok mezőnyében, az új párt nem kívánta megvárni, amíg a korábbi, brit alapokon nyugvó korrupció-ellenes stratégia fokozatosan veszít erejéből.

A stratégia első lépcsőjeként átreformálták a köztársasági elnöki tisztség intézményét. Leszögezhető, hogy az elszámoltathatóság elve – mint több elv is Szingapúrban – a brit elszámoltathatósági elven, illetve a miniszteri felelősség elvén alapul,[189] vagyis egy jól felépített felelősségi rendszeren: A köztisztviselők a kinevezett minisztereknek, a miniszterek a választott parlamentnek felelősek.[190]

A végrehajtó hatalom itt is a miniszterelnök kezében összpontosul, a különbség viszont szembeötlő a tekintetben, hogy csupán egy párt ül a parlamentben.[191] A nagyobb elszámoltathatóság érdekében Szingapúr ügy döntött, hogy kiterjeszti a köztársasági elnök ellenőrzési jogkörét, ezáltal egyensúlyt teremtve a kormány (valamint miniszterelnök) és a köztársasági elnök intézménye között.[192] A magas szingapúri felhalmozott és befektetett tőke felett a köztársasági elnök ellenőrzési jogkört kap, illetve az új közigazgatási szemléletmódból adódóan az is a hatáskörei közé tartozik, hogy monitorozza a kormány munkáját, nehogy „alulértékelje és nepotizmussal törje meg a közigazgatási rendszer integritását”.[193]

A stratégia másik eleme a köztisztviselői pálya (életpálya), mely versenyképességéből folyamatosan veszített az 1970-es és 1980-as években, amikor a gazdaság rohamosan fejlődött és a versenyképes magán-szektor magához vonzotta a jól képzett munkaerőt.[194] A köztisztviselői bérek alulmaradása miatt kimutatható volt az egyre nagyobb mértékű korrupció és patronázs, a köztisztviselői pálya utáni relatív érdektelenség. Ezt a tendenciát törte meg a korrupció megelőzéséről szóló törvény (Prevention of Corruption Act, továbbiakban POCA) és a még 1952-ben brit mintára alakult, de szintén megreformált korrupció felkutatására létrehozott nyomozóiroda (Corrupt Practices Investigation Bureau, továbbiakban CPIB).

Az intézkedések között magasabb, súlyosabb büntetési tételek jelentek meg,[195] illetve kiterjesztették a CPIB jogkörét. Ha a köztisztviselőnél felmerült a korrupció gyanúja, a POCA lehetőséget adott arra, hogy ellenőrizze a köztisztviselő pénzügyi tranzakcióit, bankszámláit és akár le is tartóztathatták.[196]

A köztisztviselők életpályájának kidolgozásáért felelős bizottság (Public Service Commission, továbbiakban PSC) 1972-ben véghez tudta vinni a köztisztviselők kompenzációjának megemelését és fokozatos felzárkóztatását a magánszektorhoz, aminek következtében megindult a verseny a jól képzett generalista köztisztviselők iránt.

5. A „központi” kormányzat szerepe

A szingapúri kormány a maláj szövetségből való kilépése után (1959) ugyan még erősen beavatkozott a magán-szektor gazdasági folyamataiba, ahogy azt korábban említettem, ez a tendencia és a beavatkozó állam elmélete fokozatosan alábbhagyott.

Newman M. K. Lam tanulmányában főleg gazdasági szempontok szerint elemzi és hasonlítja össze Hong Kong és Szingapúr példáját.[197]

Tanulmányában arra a következtetésre jut, hogy mindkét városállam el tudta érni a növekvő versenyképességet (tőke és GDP növekedése), az eszközök és módszerek mégis különbözőek. Míg Hong Kong esetében a korábbi „lassaiz faire” szemléletmódot az egyre erősebb kezű és beavatkozóbb politika váltja fel, addig Szingapúrban az ellenkezője megy végbe. A Szingapúr állam és kormányzat fokozatosan kivonult a magán-szektorból és ahol lehetséges, a piaci erőket hagyja dominálni. A fejlesztéseket és a reformokat a magán-szektor bevonásával hajtják végre, privatizálták a korábbi állami cégeket (pld. Telekommunikációs piac – Singapore Telecom), megnyitották az utat a külföldi tőke előtt, a közigazgatást és hozzá kapcsolódó ügyintézést a New Public Management (továbbiakban NPM) elvei alapján építik fel. Ahol pedig megmarad az állami szerepvállalás és állami szerveken keresztül való ügyintézés, piaci (magánszektorhoz hasonló) körülményeket próbálnak teremteni. Ennek érdekében hirdették meg az ún. PS21 nevű kezdeményezést is – Public Service for the 21st Century –, melynek legfőbb célja a minőségi és udvarias ügyintézés megteremtése volt.[198]

Itt röviden meg kell említeni azt a tényt, mely szerint kutatások bebizonyították, hogy a NPM nem tudta orvosolni a (helyi és központi) közigazgatás magánszektortól eltérő nehézségeit, mint például a ’közlegelő’ problematikáját vagy az állami impériumból adódó problémákat. Ebből következően a NPM mára olyan országban is elbukott, mint az Egyesült Királyság.

A kormányzatok azonban sehol sem ültették át a NPM elméletét a gyakorlatba tiszta formában és ez nem történt másképpen Szingapúr esetében sem.[199]

Abu Elias Sarker összegyűjtötte azokat a főbb kormányzati elveket, amik mentén Szingapúr felépítette sikeres kormányzati politikáját. Ezek a főbb elvek: „érdemen alapuló munkaerőforrás-kiválasztás és előléptetés, a köztisztviselők erős generalista képzése”, az élethosszig-tartó tanulás és így folyamatos továbbképzések építése a rendszerbe, „átlátható teljesítmény-rendszer, pénzügyi felelősség, illetve erős elköteleződés a korrupció minden esetleges formájának felszámolására”.[200]

A kormányzat a Védelmi Minisztériumon és a Belső Biztonsági Osztályon kívül a közszolgáltatásokat állami ügynökségeknek szervezte ki, amik fölött az állam ellenőrzési jogkört gyakorol, mint többségi vagy egyedüli részvénytulajdonos.[201]

Felhasznált irodalom:

Jon S. T. Quah: Public Administration in Singapore: Maximizing efficiency and minimizing corruption, In: Klaus Töpfer/Herbert Bodner (Hrsg.), Ideenimport, Schaffer-Poeschel Verlag Stuttgart, 2007. http://www.jonstquah.com/images/QuahJon-2008.pdf

Jon S. T. Quah: Combating Corruption in the Asia-Pacific Countries: What do We Know and What Needs to be Done? http://www.jonstquah.com/images/Corruption_Paper_Bangkok_Conference_2008[1].pdf

Daniel Treisman: Decentralization and the Quality of Government, Department of Political Science, University of California, Los Angeles, 2000.

Srí Lanka

Rajna Fruzsina

1. Bevezetés, általános ismeretek:[202]

Srí Lanka, hivatalos nevén Srí Lanka-i Demokratikus Szocialista Köztársaság, egy könnycsepp alakú sziget Dél-Ázsiában, India partjaitól délre az Indiai-óceán északi részén található.[203] Korábbi elnevezése Ceylon, magyar jelentése „Fényességes sziget”. Földrajzi elhelyezkedését tekintve stratégiai hajózási kapocs Nyugat-Ázsia és Délkelet-Ázsia között. Fontos állomása volt az ókori Selyemútnak. Srí Lanka központja a buddhizmus vallásának és kultúrájának már az ókor óta. Srí Lanka a legrégebbi buddhista vallású ország és először itt írták le a buddhizmus tanításait.

Srí Lanka köztársaság és unitárius állam, amely egy félprezidenciális rendszerben működik. A kormány székhelye a fővárosban, Sri Jayawardenapura-Kotte-ban található. Területe 65610 km². Az ország festői környezete révén az „Indiai-óceán gyöngyszeme” címet is birtokolja. A sziget déli részén hegység emelkedik, melynek egyik pontja az Ádám-csúcs, amely az iszlámnak, a hinduizmusnak és a buddhizmusnak is egyaránt szent helye. Északabban trópusi erdőjéről és fehér tengerpartjairól híres, Indiával az „Ádám-hídja” nevezetű természeti képződmény köti össze. Srí Lanka időjárására jellemző, hogy a délnyugati, hegyvidékes oldalon esős zóna található, az északnyugati és délkeleti partok kifejezetten szárazak.

Az ott élő népek kultúrájának diverzitása miatt, az ország kultúrája igen gazdag. Srí Lanka alapító tagja a Dél-ázsiai Regionális Együttműködési Szövetségnek, tagja az ENSZ-nek, a Nemzetközösségnek, a 77-es Csoportnak, Nem Elkötelezettek Mozgalmának. 2010-ben Srí Lanka az egyike volt a leggyorsabban növekvő gazdaságoknak a világon. 2009-ben és 2010-ben tőzsdéje az egyik legjobban szereplő tőzsdepiac volt Ázsiában.

Az ország fővárosa Sri Jayawardenapura-Kotte, de a legnagyobb város Colombo. Az állami vezetők Mahinda Rajapaksa elnök és D. M. Jayaratne miniszterelnök. Hivatalos nyelve a szinhaléz és a tamil, de jól beszélnek angolul is. Függetlenségét az Egyesült Királyságtól 1948. február 4-én kiáltották ki.[204]

A sziget őslakosai a vedda törzsek voltak.[205] Őket az Északnyugat-Indiából érkező, fejlettebb kultúrával rendelkező szingalézek igázták le a Kr.e. 6. században. „A 7. és 11. század között több hullámban a tamilok vándoroltak át a kontinenst Srí Lankával összekötő szigetsoron a szigetre. Önálló királyságot alapítottak, és a szingalézeket a sziget délnyugati részébe szorították. A két nép között máig tartó ellenségeskedés folyik.”[206] 1505-ben portugál gyarmatosítók érkezésekor a szigeten három királyság, Jaffna, Kotte és Kandy állt fenn.[207] A portugálok megalapították Colombo kikötővárost. 1592-ben Kandy belvárosa lett a szingalézek fővárosa. A portugál gyarmatosítást holland gyarmatosítók megérkezése követte 1602-től kezdve. „A 18-19. század közötti angol gyarmatosítás megpecsételte a sziget további sorsát: 1802-ben brit koronagyarmattá nyilvánították.”[208] Ezen időszak alatt brit reformokat hajtottak végre a társadalom és közigazgatás terén. 1833-ban új politikai és gazdasági struktúrát vezettek be: megszüntették a rabszolgaságot, felszabadították a bennszülött bírói hivatalnokokat, a fizetéseket készpénzben fizették, és lazítottak a kötelező szolgáltatások hivatali időtartamának rendszerén. Unitárius igazgatási és bírói rendszert vezettek be az egész szigeten. A reformok csökkentették az egyeduralmát a kormányzónak és felállították a végrehajtó és a törvénykező tanácsokat, hogy a feladatok megosztásával segítsék a kormány munkáját. A kormány nem hivatalos tagjai voltak kinevezve a törvényhozó tanácsba. Az angol lett a kormányzás nyelve.[209] 

Ceylon 1948-ban elnyerte függetlenségét, de a brit Nemzetközösség teljes jogú domíniuma lett, majd 1972-ben kiáltották ki a köztársaságot Srí Lanka néven.[210] 1983-ban tört ki a Srí Lanka-i polgárháború és tamil felkelők vereségével fejeződött be 2009-ben.

Srí Lanka Dél-Ázsia legrégebbi demokráciája. Az első általános választásokat 1931-ben tartották meg.

2. Az alkotmány és az államszervezet

2.1. Közigazgatás szerepe, struktúrája az országban

Srí Lanka egy demokratikus, szocialista köztársaság és unitárius állam, amelyet egy félprezidenciális rendszer működtet, de keveredik benne prezidenciális és parlamentáris rendszer is.[211] A kormány és a politikai rendszer az alkotmányon nyugszik. A belpolitika célja az államháztartás konszolidálása, munkanélküliség leküzdése, a közigazgatás modernizálása.

Az 1978. évi alkotmány tisztán leírja, hogy egy olyan rendszerre van szükség, amelyben a köztársasági elnök és a miniszterelnök ugyanazon párt tagjai. Azonban 2001 decemberétől a parlamentáris választásokon az elnök és a miniszterelnök különböző pártokból kerültek ki. Ez azonban együttműködési feszültségekhez vezetett. Például 2003 novemberében Kumaratunga elnök hirtelen a saját irányítása alá vett három kulcsminisztériumot (a védelmi, a belügy és a tömegkommunikációs minisztériumokat), ezzel még nagyobb együttműködési krízisbe sodorva az országot. 2004 januárjában a patthelyzet a köztársasági elnök és a miniszterelnök között nem oldódott meg.[212]

2004. február elején Kumaratunga köztársasági elnök feloszlatta a Srí Lanka-i parlamentet. A parlament feloszlatása után az elnök új pozíciókat és minisztériumokat nevezett ki. Ezután Mrs. Kumaratunga elnök asszony azonnal kinevezett embereket a kulcspozíciókba az ő személyes támogatói közül. A miniszterelnök és a kormány ezalatt ideiglenes kormányként látott el feladatokat a választásokig anélkül, hogy jogkörük lett volna kulcsfontosságú döntések meghozatalára.[213]

2.2.Közigazgatás és a törvényhozó testület és a jog kapcsolata:

A Parlament egy egykamarás, 225 képviselőből álló törvényhozó testület, amit általános választójog alapján választanak meg 6 éves időtartamra, arányos képviseleti rendszer alapján. Az elnök összehívja, felfüggeszti és lezárja a törvényhozási ülésszakot vagy akár feloszlathatja a parlamentet.[214] Hacsak a parlament másképp nem rendelkezik, a parlamentnek össze kell gyűlnie minden hónapban két különböző héten (1. és 3. hét a hónapban), úgy hogy az első vasárnapot követve kedden, szerdán, csütörtökön és pénteken ülésezik.[215]

A választójogra és a választásra vonatkozó rendelkezések az alkotmány XIV. fejezetében találhatóak.[216] 196 képviselőt választanak meg az arányos képviseleti rendszer alapján az általános választásokon. Ebben a rendszerben a politikai pártok a parlamenti helyeiket a megszerzett szavazatok arányában kapják meg.[217] A 13. alkotmánymódosítás 99/A cikke kimondja, hogy 29 nemzeti listás hely is van.[218] Ezeket a helyeket a pártok és független csoportok kapják, akik nemzeti szinten jelölt általános választásokon a szavazatok arányában kapnak helyeket.[219] Az általános választási biztos felelős a választások lebonyolításáért.[220]

A korábbi választási rendszer alapja az egyszerű többségi rendszer volt, ami azt jelentette, hogy aki az adott választókerületben a legtöbb szavazatot kapta, az jutott be a parlamentbe. Ezt a rendszert felváltotta arányos képviselet rendszere 22 választókerületre vonatkozólag. Így tehát az országos és a kerületi listákon is teljesül az arányos választási rendszer. [221]

Az a párt, amelyik nem éri el a szavazatok 5%-át országos szinten, azt kizárják. Minden kerületben, ahol a politikai párt vagy a független csoport megszerzi a szavazatok legmagasabb számát, jogosult egy képviselői hely megszerzésére. Ez a bónusz hely. A képviselők aránya a pártokra vagy független csoportokra kapott szavazatok arányában van meghatározva.[222]

Mint a legfelsőbb törvényhozó hatalom az országban, a parlament alkothat törvényeket, beleértve azokat a törvényeket is, amelyek felváltják vagy módosítják akármelyik rendelkezését az alkotmánynak vagy hozzáadnak új rendelkezéseket az alkotmányhoz. Az alkotmány legtöbb cikkelye módosítható, ha az összes parlamenti képviselők két harmados többsége elfogadja azt. Az alkotmány bizonyos cikkelyeinek módosításánál az emberek hozzájárulását kell kérni népszavazáson keresztül. A parlament nem fogadhat el olyan törvényt, ami felfüggeszti az alkotmány működését vagy hatálytalanítja a teljes alkotmányt, hacsak nem fogadnak el egy új alkotmányt, ami felváltja azt.[223]

A parlament másik alapvető funkciója, hogy ellenőrzi a kormánypolitikát és az állami kormányzatot, különösen a javaslatokat a bevételek vagy a kiadások növelésére. A parlamentnek teljes kontrolja van az állami pénzügyek felett. Egyedül a parlament engedélyezi az adók és vámok kivetését és meghatározza a kiadások céljait és összegzi azokat. Egy kifizetést sem lehet megtenni az Állami Konszolidált Alapból: adókat, díjakat, vagy kölcsönöket nem lehet kivetni kivéve, ha az egy parlamenti törvény által van meghatározva. Bizonyos határokon belül számos költség visszatéríthető a Parlament által létrehozott Válság Alapból. Bármilyen olyan szerződés vagy megállapodás, amely Srí Lanka és egy másik állam között köttetett, a parlamentnek két harmados többséggel el kell fogadnia. Eltekintve a törvénykezési funkciótól, egy másik fontos funkciója a parlamentnek, hogy fórumot biztosítson a képviselőknek, ahol megvitathatják a közügyek fontosságát, a kormánypolitikát és a nagy nyilvánosság előtt megtárgyalhatják az emberek panaszait. A képviselők az ülésteremben vitathatják meg a törvényjavaslatokat és más indítványokat. Kérdésfeltevésre szóban és írásban van lehetőségük. Ezen kívül pedig kérdéseket tehetnek fel a sürgősséget igénylő közügyekkel kapcsolatban a gyűlés folyamán. A minisztereknek meg kell válaszolni ezeket a kérdéseket.[224] A parlament által elfogadott törvényeket a Hivatalos közlönyben kell kihirdetni, Sinhala, Tamil és angol nyelveken.[225]

2.3. Végrehajtó hatalmi ág és közigazgatás:

A Srí Lanka-i Köztársaság államfője az elnök. Az elnök a végrehajtó hatalom, a kormányzás vezetője, és a hadsereg főparancsnoka is. Az elnököt a nép választja, és 6 évig tölti be hivatalát. Olyan ember, akit kétszer választott meg a nép elnöknek, többet nem lehet újraválasztani ilyen pozícióra. Az elnöknek joga van részt venni a gyűléseken és üzenetet küldeni a parlamentnek bármikor. Az elnök jogosult minden privilégiumra, mentességre és minden más jogkörre, mint a parlamenti képviselők, kivéve a szavazati jogot és nem felelős a kiváltságok semmilyen megsértéséért vagy a képviselőknek.[226]

Az elnök összehívhatja, felfüggesztheti, és lezárhatja a parlamenti ülésszakot és feloszlathatja a parlamentet. Az alkotmány és a törvények értelmében feladatainak végrehajtása folytán felelős a parlamentnek. Az elnök elmozdítható a pozíciójából a parlamenti képviselők két harmadának szavazatával és a Legfelső Bíróság egyetértésével. Az elnök kinevezi és elnököli a miniszterek kabinetjét, ami felelős a parlamentnek. Az elnök helyettese a miniszterelnök, aki a kormányzó pártot vezeti a parlamentben. A parlamenti bizalmatlansági szavazás megköveteli a kormány feloszlatását és a köztársasági elnök által egy új kinevezését.[227]

A másik végreható hatalom a kormány. A kormány a miniszterelnökből és szakági feladatokkal megbízott miniszterekből áll. A kormány felelős a parlamentnek, az elnök nevezi ki a minisztereket és a miniszterelnököt. A minisztériumi rendszer főosztályokból, osztályokból és titkárságokból áll. Összesen 40 minisztérium és 61 miniszter van.[228] A miniszterelnök egybehangolja a minisztériumok, a főosztályok és az intézmények feladatait, megválaszolja a parlament által feltett kérdéseket és kiterjeszti a legteljesebb együttműködést a politikák és döntések végrehajtása területén, irányítja és végrehajtja a fejlesztéseket a miniszterelnöki hivatalban, törvényjavaslatokat tesz és benyújtja a jelentéseket a parlamentnek, jó kapcsolatot ápol a külföldi követségekkel és diplomatákkal.[229] A Közigazgatási és Belügyi Minisztérium szerepe, hogy a közigazgatás és a körzeti közigazgatási hatóság kihívásaival foglalkozzon, mint központi intézet a közszolgálatban. Küldetése, hogy állami és regionális közigazgatási rendszerrel biztosítsa a tökéletes közszolgáltatást versenyképes humán erőforrás segítségével.[230]

Az 1978-as alkotmány 52-es törvénye a titkároknak kiemelt helyet biztosít a minisztériumoknál. Kinevezésük és eltávolításuk csupán az elnökön múlik. Általában a hatalmon levő kormány pártjának hűséges tagjai. Mivel a titkár a közszolgálat legmagasabb pozícióját tölti be, nem vágyhat további előléptetésre, de reménykedhet valamilyen törvénytábla bizottságába való beválasztásába vagy nyugdíjazása után diplomáciai kiküldetésre.[231]

Az alkotmány vagy más írott törvény alapján a köztársasági elnök nevezi ki a közszolgáltatás legfőbb embereit, mint például a Főügyészt és hadsereg vezetőit, a haditengerészet, a légierő és rendőrség legfőbb vezetőit. A miniszterek kabinetje átruházhatja egyes feladatait a Közszolgálati Bizottságra.[232] A Közszolgálati Bizottság az alkotmány IX. fejezete alapján gyakorolja a hatalmat a köztisztviselők kinevezése, előléptetése, áthelyezése, fegyelmi felügyelete és elbocsátása felett, kivéve a tartományi közszolgálatot, bírói szolgáltatásokat, a minisztériumok főosztályainak és titkárságainak vezetőit. A bizottság a közszolgálattal kapcsolatban szabályokat, rendeleteket alkothat és eljárásokat is lefolytathat.[233]

2.4.Bírói hatalmi ág és a közigazgatás:

Az alkotmány kimondja egy független bírói testületnek a létét és a kormány általában tiszteletben tartja ezeket a rendelkezéseket a gyakorlatban. Srí Lanka bírói testülete a Legfelső Bíróságból, az Fellebbviteli Bíróságokból, Főtörvényszékekből és számos alárendelt bíróságokból áll. Srí Lanka jogrendszere különféle kulturális hatásokat tükröz. A büntetőjog alapjaiban véve az angol jogrendszert idézi. A polgári jog alapjaiban hasonlít a római-holland jogrendszerre. A házasságra, válásra és öröklésre vonatkozó törvények is hasonlóak. Az elnök nevezi ki a Legfelső Bíróság, Fellebbviteli Bíróságok, Főtörvényszékek bíráit. A bírói szolgálati bizottság egy főbíróból és két legfelső bírósági bíróból álló testület, ami kinevezi, áthelyezi és elbocsátja az alsóbb bíróságok bíráit. A bírók a kötelező nyugdíjba vonulási korhatárig, 65 éves korukig szolgálnak a Legfelső Bíróságon, más bíróságokon 62 éves korig. A bírók elmozdíthatóak helytelen viselkedés okán, és fizikai vagy mentális cselekvőképtelenség esetén, de csak egy törvényes vizsgálat után, amit a parlament és az elnök együtt végez. [234]

A világon bármely demokráciában a köztisztviselőkön kívül az ország állampolgárainak is jogában áll és megtehetik, hogy megkérdőjelezzék és felelősségre vonják a közigazgatási hatóság tevékenységeit bírósági úton. Ez biztosítja, hogy az állam és közigazgatási hatóság megfontoltan cselekedjenek és elszámoltathatóak legyenek cselekedeteikért.[235]

2.5. Közigazgatás felosztása

Srí Lankán az állam szerkezete országos szintből, tartományi szintből, kerületi szintből, helyi szintből és falusi szintből áll. Az országos szinten található az országos kormányzás. Ide tartoznak az ország vezetői, az elnök, a parlamenti választott képviselők és a különböző ágazatok minisztériumai. A tartományi, vagy más néven, provinciális szinten helyezkedik el egy választott képviselőkből álló testület, a tanács, bizonyos decentralizált ágazatok, amelyeket a tartományi minisztériumok irányítanak és emellett más ágazatok, amelyeket a központi minisztériumok irányítanak. A kerületi szintre hatással van a provinciális struktúra, mindemellett a kormányhivatalok, és a kerületi titkárságok. Erre a szintre is hatással vannak a központi minisztériumok. A következő szint a helyi szint, ahol van egy helyi kormányzat, amely egy vezetőből, tanácsból és különféle osztályokból áll. A provinciális szerkezet erre a szintre is kihatással van és a központi minisztériumoknak, kerületi titkárságoknak itt is nagy szerepe van az igazgatásban.

3. Központi közigazgatás

„Jogi szempontból a végrehajtó hatalmi ággal azonosított közigazgatás fő funkciója a törvények végrehajtásáról való gondoskodás.”[236]

A központi kormányzás a korábban részletezett végrehajtó hatalomból áll (2.3.). Azonban a közigazgatás sikeres működéséhez még számos más intézményre van szükség, mint például az Állami Számvevőszék. Ezt a közigazgatási nagytestületet hivatalos nevén Legfelső Számvevőnek hívják. Feladata, hogy meg kell vizsgálnia a költségvetését a kormány összes főosztályának, a kormány miniszteri hivatalainak, a bírói szolgálati bizottságnak, a közszolgálati bizottságnak, a közigazgatásért felelős parlamenti biztosnak, a parlament főtitkárának és a választási biztosnak, helyi hatóságoknak, köztestületeknek és bármilyen üzleti vállalkozását a kormánynak. Az állami számvevőszék függetlensége törvényben meghatározott (Alkotmány 153. Cikk.), az elnök nevezi ki a főszámvevőt az Alkotmányjogi Tanács javaslatára.[237] A költségvetés ellenőrzésében is részt vesz a Köz Költségvetési Bizottsággal együttműködve.[238]

A közigazgatás minősége sokat javult az évek folyamán, hiszen korábban a politikai befolyás, túlfoglalkoztatottság, közigazgatási átfedés és megkettőzés, túlzott fizetési megszorítások miatt nem működhetett rendesen a közigazgatás az országban. Az állam a Közszolgálati Bizottság újra alapításával és különféle programok végrehajtásával, mint például az Ügyintézési reform egységek megalapításával, a közintézmények hatékonyabb működését próbálja elősegíteni idő és emberbarát módon.[239] A Közügyintézési Reform Minisztérium ellenőrzi és irányítja az ellenőrzését a szolgáltatási jegyzőkönyveknek és munkavállalók toborzását bármilyen kategóriájába a közszektornak.[240] Az Országos Közigazgatási Reform Bizottság (NARC) a Közügyintézési Reform Minisztérium alatt működik. Ez egy különleges közhivatal, ami elnöki irányelv és alkotmányi rendelkezések alapján jött létre, annak a céljából, hogy irányítsa a végrehajtását a közigazgatási reform programoknak.[241]

A központi szinten ellátandó feladatok a következőek: [242]

nemzeti politika minden témában és funkcióban

védelem és nemzetbiztonság és belbiztonság és a külügyek,

telekommunikáció, műsorközvetítés, televízió,

igazságügy, amennyiben kapcsolódik az igazságszolgáltatási és bírói struktúrához,

a nemzeti jövedelemmel kapcsolatos pénzügyek, monetáris politika és külső források, vámok,

külkereskedelem, tartományok közötti kereskedelem,

kikötők, nemzeti közlekedés (például vasút, nemzeti autópályák, stb.), folyók és vízi közlekedés, hajózás,

ásványkincsek és bányák,

bevándorlás, kivándorlás és állampolgárság,

választások (elnöki, parlamenti, tartományi tanács, helyi hatóságok),

népszámlálás és statisztikák nyilvántartása és más nemzeti nyilvántartások,

más egyéb témák és feladatok, amelyek nem szerepelnek ebben és a provinciális listában.

4. Helyi közigazgatás:[243]

Az országot többször kisebb közigazgatási egységekre bontották. Először az Anuradhapura uralom alatt. Ekkor 3 provinciára tagolták a királyságot: Rajarata, Ruhuna és Malaya Rata. Ezeket később kisebb egységekre osztották, amiket rata-nak neveztek el. Idővel a provinciák száma gyarapodott, de másodszintű közigazgatás még mindig a rata maradt. Azonban az országot több mint egy királyságra bontották és a külföldi gyarmatosítók megérkezése is bomlasztotta az ország egységét, ezért a változás elkerülhetetlen volt. A Kotte királyság területét négy disavas-ra osztották, melyeket további negyven korales-re tagolták. A korales-nek megvoltak a saját civil és katonai tisztviselői, sőt még egy kisebb milíciával is rendelkeztek. A Jaffna királyságnak is hasonló közigazgatási struktúrája volt négy provinciával.

Amikor a portugálok érkezésük után elfoglalták Srí Lanka egy részét 1505-ben, majdnem ugyanazt az igazgatási struktúrát követték, mint az őket megelőző Srí Lanka-i uralkodók. A holland uralom alatt 3 közigazgatási részre osztották a szigetet. Ezek, a korai rendszerekhez hasonlóan, disavas-okra osztották. Kezdetben a britek követték a meglévő rendszert, de az 1796-1802-ig tartó reformok etnikai összetétel alapján osztották fel az országot. 1833-ban a Colebrooke-Cameron reformok eltörölték az előbb említett rendszert és megalapították a Törvényhozó Tanácsot, amely politikailag és közigazgatásilag egy egységgé kovácsolta össze Srí Lankát. Öt provinciát hoztak létre, amiből később kilenc lett és ezeket további huszonegy kerületre osztották fel. A kerületeket kormány hivatalnokok vezették.

1955-ben a provinciákat felváltották a kerületek, mint az ország fő közigazgatási egységei. Az Ampara kerületet 1958-ban hozták létre, amit az új alkotmány által létrehozott kerületek, Mullaitivu és a Gampaha kerültek bevezetésre 1978-ban. Ráadásul ez az alkotmány újra a provinciákat nevezte fő közigazgatási egységnek. Az utolsó kerületet 1983-ban hozták létre, Kilinochchi-t és a jelenlegi, 1978-as alkotmány 25 közigazgatási egységet ír. A Srí Lanka-i parlament döntése alapján ezek az egységek egyesíthetőek vagy tovább bonthatóak. Minden tartomány két vagy három kerületet tartalmaz.

4.1. Tartományok[244]

A tartományok az 1987-es Indo-Srí Lanka-i megállapodásnak köszönhetik megnövekedett hatalmukat. A tartományi tanácsokat pontosan 5 évre választják. A tartomány vezetője a tanács vezetője szokott lenni. A tartomány kormányzóját az elnök nevezi ki. A tanácsok korlátozott hatáskörrel rendelkeznek az oktatás, egészségügy, vidékfejlesztés, szociális szolgáltatások, mezőgazdaság, biztonság és helyi adózás körében. Az előbb felsoroltak feletti hatalom részlegesen megoszlik vagy a központi kormány felügyeli. „A helyi területi ügyek intézkedésére irányuló felhatalmazás lehet általános, pontosabban több területre, célra kiterjedő, és korlátozódhat az ügyek egy bizonyos konkrét csoportjára, „ágazatára”, egy célra.”[245]

A tartományi tanács egy autonóm testület és nem tartozik semmilyen minisztérium alá. Hatalma és hatásköre az Alkotmányból és a Parlament törvényeiből származik. A tartományi tanács olyan tevékenységgel foglalkozik, amit a központi kormány minisztériumai, körzetei, cégei és törvényes hatóságok vállaltak előtte.

A Tartományi Tanács ellenőrzi a körzeteket és a helyi hatóságokat. A helyi szinten egy úgynevezett Pradeshiya Sabha-t választanak, aki az 1987-es Pradeshiya Sabha törvény hatálya alatt működik. A körzeti szinten az irányítást a Körzeti Titkár vezetésével a Körzeti Titkárság végzi. A Körzeti Titkár a Főtitkárnak tesz jelentést a decentralizált tárgykörökről, de fenntartja a kormányhivatalnok és a helyettes kormányhivatalnok szerepét a nem-decentralizált tárgykörök témáiban.

A hatalommegosztás és a felelősségek eloszlása a központi minisztériumok, a Tartományi Tanácsok, a kormányhivatalnokok és a körzeti titkárságok között már a kezdetben problémás volt.

Tartományi Tanács végrehajtó kormányzata 5 technikai minisztériumra van osztva a decentralizált tárgykörök szerint, mint például a mezőgazdaság, az öntőzés, az ipar, az utak, a közlekedés, az egészségügy és az oktatás. Néhány egység egyesült a főtitkársággal:

•Államkincstár (beleértve a gépjárműforgalmat)

•Tervezési Titkárság

•Mérnöki szolgáltatások és infrastruktúra

•Jogi egység

A tartományi igazgatás csúcsán a kormányzó és a titkára áll. A tartományi hatóság többek között a tartományi ellenőrzési osztályt is tartalmazza.

A tartományi kormány nem foglalja magában minden kormány ágazatait, csak azokat, amik az alkotmány 13. bekezdésében megtalálhatóak. Tehát azoknál az ágazatoknál, amelyek nem tartoznak a Tartományi Kormány szakterületéhez, külön irodák működnek a tartományi szinten vagy teljesen kikerülik a tartományi szintet és kerületi szinten vannak külön ágai. A további funkciókat az állami és a tartományi szint együtt vezeti és különbözőképpen osztja fel egymás között. Vannak olyan esetek, amikor egy minisztériumból két külön minisztériumot csinálnak és van, amikor állami és tartományi funkciók alapján osztják meg a hatáskört. A minisztériumok közötti sokféle megállapodás megnehezíti a kívülállók és gyakran a Srí Lanka-iak számára is az tájékozódást. Fontos megemlíteni a Földmérési Főosztályt is. A tartományi kormány folyamatosan függ tőle, mert nincs szerepe a földmérő ügyekben. Pedig tervezéshez elkerülhetetlen, hiszen a főosztály szerepe és szolgáltatásai alapvetőek (földmérés és feltérképezés). Ezért is lenne ajánlott a közelebbi kapcsolat a Tartományi Fejlesztési Titkársággal.[246]

4.2. Kerületek[247]

A központi kormány kerületeinek szerkezete egy régebbi, úgynevezett Grama Niladhari rendszer folytatása, amit a brit gyarmati időkből vettek át a modern Srí Lanka állami rendszerébe. A körzeti szintet csak a függetlenség után vezették be. Jogi szempontból elég gyenge helyzetük van a körzeteknek. Ráadásul csak az alkotmány 5. cikkelyének első mellékletében és az 1955-ös kerületek közigazgatási törvényében szerepel, ahol a hivatalnokok törvénykezését határozzák meg, de funkciójuk és mandátumuk nincs részletezve. A kerületi titkárság korlátozott felelősséggel rendelkezik, ami nemcsak a decentralizált funkciókat zárja ki, hanem egyes centralizált funkciókat is. Valójában a körzeti közigazgatás vezetőjének (Kerületi Titkár / Kormány Hivatalnok) hatalma bőven túlnyúlik a jogi felelősségen.

A körzetek Srí Lanka közigazgatási rendszerének közbelső részei. A közigazgatás már állami projektek és programok irányításával foglalkozik ezen a szinten. A nagyobb hatalommal rendelkező Kerületi Titkárt még mindig Kormány Hivatalnoknak hívják, helyi nyelven Kachcheri. Ezért a Kerületi Titkárságok hatalmukat közvetlenül a központi kormánytól származtatják.

4.3. Helyi szint[248]

A helyi szintű közigazgatás a tartományi szint felügyelete alatt működik, habár hatalma jelenleg is a központi szinten alapszik. A helyi önkormányzatok alapjaiban véve fél autonóm egységek. A helyi önkormányzat főosztálya irányítja, ellenőrzi és felügyeli a helyi hatóságok megfelelő és hatékony működését.  Ezen felül a Tartományi Tanács ellenőrzi a körzeteket és a helyi hatóságokat. A helyi szinten egy úgynevezett Pradeshiya Sabha-t választanak, aki az 1987-es Pradeshiya Sabha törvény hatálya alatt működik. Ő segíti elő az együttműködést a helyi hatóságok és a tartományi hatóságok között.

5. Fejlesztések

5.1. E-government[249]

Az alacsony színvonalú és lassú hivatali ügyintézést az internet sokkal gyorsabbá és hatékonyabbá teszi. Minden kormány érdeke, hogy az közszolgáltatást hatékonyabbá tegye és ezzel az állampolgárok bizalmát elnyerje, ami a modern korban sok politikai vezetőt és kormányt segített. Az e-government céljai és feladatai: kényelmesebb és hatékonyabb szolgáltatás az állampolgárok számára, a közösségi média használata, jobb kapcsolat teremtése az ügyfelekkel, jobb kormányzás, hatékonyság, átláthatóság, felelősség, befogadás és részvétel az állampolgárok illetve ügyfelek részéről. Az ügyfelek már számos dolgot elérhetnek az e-kormányzás segítségével (például az ePension, azaz e-Nyugdíj rendszerét).

4 féle eGovernment típus létezik:

•kormánytól állampolgároknak való szolgáltatások (az e-kormányzás legtöbb szolgáltatása ide tartozik, például: rendszámtábla igénylés gépjárműre)

•kormánytól vállalkozásoknak, üzleteknek való szolgáltatások (például: adózás, cégregisztrálás)

•kormánytól munkavállalóknak való szolgáltatások (például: nyugdíj, humán erőforrás menedzsment)

•kormánytól kormánynak való szolgáltatások (például: email és videó konferencia a kényelmes kommunikáció érdekében, beépített pénzügyi kezelő rendszer).

A Világbank és az Amerikai Nemzetközi Fejlesztési Hivatal (USAID) kulcsszerepet játszott például a 2002-ben közzétett e-Srí Lanka autóstérkép létrehozásában, amit a Srí Lanka-i Információs és Telekommunikációs Technológiai Hivatal fejlesztett ki. Az e-Srí Lanka finanszírozása összesen 83 millió amerikai dollár (USD) volt.

5.2. Személyzet

A személyzet képzésében a Közszolgálati Továbbképző Intézet nyújt segítséget, megcélozva, hogy kimagaslóan jól képzett szakemberek vegyenek részt az ügyek intézésében. A kormánypolitika szerint, a legtöbb közszférában lévő szervezet az "e-gov programok"-ra koncentrál, így az intézet arra is nagy hangsúlyt fektet, hogy képzéseit összehangolja a weboldalak használatával.[250] Más képzési lehetőségek is vannak, mint például mesterképzések: nemzetközi fejlődési tanulmányok, vidéki társadalom-irányítás fejlődés a globális szegénység csökkentésére. Más programokkal is támogatják a szakképzést, úgy hogy más országokkal együttműködésben történnek a képzések: Koreában globális közigazgatás és fejlesztési együttműködési politika mesterképzéssel, Ausztráliában ausztrál fejlesztési ösztöndíjprogrammal vagy Indonéziában a fejlődő országok partnerségi programmal.[251]

Felhasznált irodalom:

Robert Jungk: Az emberiség krónikája, Budapest, 1998, Officina Nova., 1235.o.

Szamel Katalin – Balázs István – Gajduschek György – Koi Gyula: Az Európai Unió tagállamainak közigazgatása, Complex kiadó, 2011., 39.o.

Tóth Judit - Legény Krisztián: Összehasonlító alkotmányjog, Complex kiadó, 2006., 290.o.

The Counstitution of the Republic of Sri Lanka, 1978., 19.o.

http://hu.wikipedia.org/wiki/Sr%C3%AD_Lanka

http://en.wikipedia.org/wiki/Sri_Lanka

http://www.state.gov/r/pa/ei/bgn/5249.htm

http://www.britannica.com/EBchecked/topic/561906/Sri-Lanka/24291/Administration-and-social-conditions

United Nations: Democratic Socialist Republic of Sri Lanka- Public Administration Country Profile, 2004. 5., 6., 7.,

http://www.parliament.lk/parliament_calendar/DisplayCalendar.do

http://www.parliament.lk/about_us/franchise.jsp

http://www.parliament.lk/about_us/electoral_system.jsp

http://www.parliament.lk/about_us/conduct_of_elections.jsp

http://www.parliament.lk/functions/legislative_power.jsp

http://www.state.gov/r/pa/ei/bgn/5249.htm

http://www.priu.gov.lk/Govt_Ministers/Indexministers.html

http://www.pmoffice.gov.lk/en/sub_pgs/02_04_functions.html

http://www.ruleoflawsrilanka.org/resources/writings-of-m-c-m-iqbal/the-public-service-of-sri-lanka

http://www.psc.gov.lk/index.php?option=com_content&view=article&id=140&Itemid=80&lang=en

http://www.auditorgeneral.gov.lk/web/index.php?option=com_content&view=article&id=107&Itemid=54&lang=en

Parliamentary Control and Government Accountability in Sri Lanka: The Role of Parliamentary Committees, Taiabur Rahman 13. o.

http://www.reformsmin.gov.lk/developmet-programmes/mrcs

http://www.reformsmin.gov.lk/developmet-programmes/amending-sms-and-sors

http://www.reformsmin.gov.lk/index.php?page_cat=quick-links&page=national-administrative-reforms-council

Claus Kruse: State Structure in Sri Lanka, 2007., 2., 4.-9., 12. o .

http://www.psti.gov.lk/index.php?option=com_content&view=article&id=46&Itemid=37&lang=en

http://www.icta.lk/en/e-governement-policy.html

Egyéb felhasznált irodalom:

The Constitution of the Republic of Sri Lanka:

http://www.priu.gov.lk/Cons/1978Constitution/1978ConstitutionWithoutAmendments.pdf

http://www.pubad.gov.lk/web/index.php?option=com_content&view=frontpage&Itemid=1&lang=en

http://www.gov.lk/gov/index.php?option=com_cat&Itemid=63&lang=en

http://web.worldbank.org/WBSITE/EXTERNAL/COUNTRIES/SOUTHASIAEXT/EXTSAREGTOPPRISECDEV/0,,contentMDK:20584877~menuPK:496685~pagePK:34004173~piPK:34003707~theSitePK:496671,00.html

http://www.justiceministry.gov.lk/

http://www.pmoffice.gov.lk/en/index.php

http://www.president.gov.lk/index.php

[1] http://www.hu.emb-japan.go.jp/hun/japan_info/japan_info.htm#2

[2]. Tóth Judit: Összehasonlító alkotmányjog. Budapest, Complex, 2006. 51.

[3] Tóth i.m. 287.

[4] Dr. Tamás Csaba Gergely: A demokratikus Japán születése. PPKE-JÁK, Doktori Értekezés 2012

[5] Pusztay Katalin: A demokrácia japán modellje. Magyar Elektronikus Könyvtár http://mek.oszk.hu/02100/02124/pdf/21_pusztay_katalin.pdf

[6] Való Vikor: Japán közigazgatásának rövid áttekintése.Budapest, 2007.

[7] Japán Alkotmánya 1. fejezet

[8] Japán Alkotmánya 41-64.cikkelyek

[9] http://hu.wikipedia.org/wiki/Jap%C3%A1n

[10] Japán Alkotmány 76.cikkely

[11] Pusztay i.m. 181.

[12] Japán Alkotmány 65-75.cikkelyek

[13] Japán Kormány Honlapja http://www.kantei.go.jp/foreign/link/org/index.html

[14] Dr. Tamás i.m. 143.

[15] Való i.m. 7.

[16] http://hu.wikipedia.org/wiki/Jap%C3%A1n

[17] Való i.m.

[18] Public Administration Country Profile 7-10. http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/un/unpan023314.pdf

[19] Dr. Tamás i.m. 146.

[20] Public Administration Country Profile (United Nations January 2006) 15.

[21] Public Administration... im 4.

[22] Pusztay i.m. 178.

[23] Hidasi Judit: Vissza Japánba. Terebess Kiadó, E-Tár Budapest, 2003. Lásd még a demográfiai válság jelenségéről, okairól: „Japán, az öregecskedő óriás” in: Heti Válasz Online http://hetivalasz.hu/vilag/a-japanok-egyszeruen-tul-sokaig-elnek-59015

[24] http://www.eoearth.org/article/Mongolia

[25] Europa Publications (szerk): The Far East and Australasia 2012. 43rd Edition. London, Routledge, 2011. 742.

[26] Akiner, Shirin (szerk): Mongolia today. Kegan Paul International, London, 1991. 13.

[27] Europa Publications i.m. 743.

[28] Obrusánszky Borbála. Mongólia. Dekameron Könyvkiadó, Budapest, 2005. 41.

[29] http://www.mult-kor.hu/cikk.php?id=14246

[30] Rossabi, Morris: Modern Mongolia: From khans to Commissars to Capitalists. University of California Press, London, 2005. 11-28.

[31] http://countrystudies.us/mongolia/60.htm

[32] http://www.electionguide.org/country.php?ID=144

[33] Europa Publications i.m. 745-757.

[34] http://countrystudies.us/mongolia/60.htm

[35] http://www.wipo.int/wipolex/en/text.jsp?file_id=183021

[36] http://www.electionguide.org/country.php?ID=144

[37] http://www.icj.org/dwn/database/mongolia.pdf

[38] http://www.supremecourt.mn/english/General_Counci_%20of_Courts.htm

[39] Europa Publications i.m. 773.

[40] Europa Publications i.m. 772.

[41] http://www.wipo.int/wipolex/en/text.jsp?file_id=183021

[42] Europa Publications i.m. 766.

[43] http://www.wipo.int/wipolex/en/text.jsp?file_id=183021

[44] Mátyus Sándor: Ki áll nyerésre a Tajvani-szorosban? – Tajvan sorsdöntő választások előtt. Kül-Világ IV. évf. 2007/1. sz. 2-3.

[45] Lásd Jordán Gyula: Tajvan története. Kossuth Kiadó, Bp. 2005. 241-242.

[46] Jordán i.m. 11-12. o.

[47]:Central Intelligence Agency - The World Factbook https://www.cia.gov/library/publications/the-world-factbook/geos/tw.html

[48] Tajvan története – társadalom. Kiadja a Kormányzati Információs Iroda, Kínai Köztársaság 8.

[49] Mátyus im. 4.

[50] The Japanese Wartime Empire 326. Idézi: Jordán im. 174.

[51] Jordán im. 200.

[52] A Kínai Köztársaság (Tajvan) elnökének hivatala http://english.president.gov.tw/Default.aspx?tabid=450

[53] A Kínai Köztársaság (Tajvan) végrehajtó jüan hivatalos oldala http://www.ey.gov.tw/mp.asp

[54] A Kínai Köztársaság (Tajvan) kormányzati belépési pont oldala

http://www.taiwan.gov.tw/ct.asp?xItem=63047&ctNode=1920&mp=1001

[55] A Kínai Köztársaság (Tajvan) vizsgáztató jüan hivatalos oldala

http://www.exam.gov.tw/cp.asp?xItem=6257&ctNode=603&mp=5

[56] A Kínai Köztársaság (Tajvan) ellenőrző jüan hivatalos oldala

http://www.cy.gov.tw/ct.asp?xItem=6045&CtNode=1756&mp=21

[57] The Republic of China (Taiwan) Yearbook 2011

http://www.gio.gov.tw/taiwan-website/5-gp/yearbook/2011/docs/ch04C.pdf

[58] The Republic of China Yearbook 2002. 539. o.

[59] Encyclopedia - Britannica Online Encyclopedia http://www.britannica.com/EBchecked/topic/273852/hsien

[60] A Kínai Köztársaság Alkotmánya http://english.president.gov.tw/Default.aspx?tabid=1117

[61] The Republic of China (Taiwan) Yearbook 2002

http://www.gio.gov.tw/taiwan-website/5-gp/yearbook/2002/chpt05-6.htm

[62] Az 1990-es években Tajvanon is teret nyert a New Public Management filozófiája, ennek érdekében átszervezésre került a közigazgatás és a közszektor.

[63] Taiwan Brain Trust: Taiwan’s Local Government Reform – Unresolved Issues

http://www.braintrust.tw/uploads/201012_tbt_newsletter_eng_05.pdf

[64] Int'l Human Rights weblap http://www.intlhumanrights.com/CorruptionOfTaiwan.htm

[65] Taiwan Brain Trust : Vision for Taiwan: Local Self-Government Human Rights Guarantees, Community Self-Government, Meeting Local Needs http://www.braintrust.tw/uploads/Local%20Self%20Government%205.pdf

[66] The Republic of China (Taiwan) Yearbook 2011

http://www.gio.gov.tw/taiwan-website/5-gp/yearbook/ch04.pdf

[67] Csák Erika (szerk.): Burma rejtőzködő világa. Kossuth Kiadó. Budapest 2008. 82.

[68] Csák im. 62.

[69] Dobos Katalin - Kálmán András: Burma. Széchenyi Nyomda Kft. Győr 2oo4. 9.

[70] Ács László: Burma (Mianmar), Thaiföld, Kambodzsa. Alexandra, 2003. 197.

[71] A Béke Nobel-díjas Aung San Suu Kyi édesapja.

[72] Dobos im. 9.

[73] Dobos: im. 10.

[74] Ács: im. 198.

[75] Kyt: Myanmar: Diktatúra lépéskényszerben. in.: Magyar Narancs 1996. június 6. 8.

[76] Nemzeti Liga a Demokráciáért

[77] Dobos: im. 10.

[78] Kovácsy: Burmai választások – Ruhacsere. in.: Magyar Narancs 2010. november 11. 23.

[79] Bereznay András: Névváltoztatók. in.: Magyar Nemzet 2011. február 12. 26.

[80] Nagyasszony. in: Magyar Nemzet 2012. Január 28. 34.

[81] Ayeyarwady, Bago, Magway, Mandalay, Sagaing, Tanintharyi, Yangon

[82] Chin, Kachin, Kayah, Kayin, Mon, Rakhine (Arakan), Shan

[83] Constitution of the Republic of the Union of Myanmar 2oo8. 9.§(a)

[84] Presidential Electoral College – E testületet alkotja a Hluttaw, azaz a parlament. Ezen kívül még az Elnökválasztási Testületbe tartozik ugyanannyi körzetek és államok által delegált képviselő mint amennyi a felső ház által delegált képviselő van ezen testületben.

[85] Maung: Burma's constitution. Martinus Nijhoff Publishers. Hague 2oo4. 117.

[86] Ez azt jelenti hogy egy elnök nem szolgálhat két ciklusnál többet.

[87] https://www.cia.gov/library/publications/the-world-factbook/geos/bm.html#  2o12. április 5.

[88] Amyotha Hluttaw

[89] Pythu Hluttaw

[90]  https://www.cia.gov/library/publications/the-world-factbook/geos/bm.html#  2o12. Április 5.

[91] Constitution of the Republic of the Union of Myanmar 2oo8. 95§(a-b)

[92] Constitution of the Republic of the Union of Myanmar 2oo8. 105§(a)

[93] Maung: im. 123.

[94] Constitution of the Republic of the Union of Myanmar 2oo8. 161§-195§ Region Hluttaw and State Hluttaw

[95] Constitution of the Republic of the Union of Myanmar 2oo8. Schedule One: Union Legislative List (Refer to Section 96) and Schedule Two: Region od State Legislative List (Refer to Section 188)

[96] Constitution of the Republic of the Union of Myanmar 2oo8. Schedule Three: List of Legislation of the Leadin Body of Self-Administered Division or Self- Administered Area (Refer to Section 196)

[97] Constitution of the Republic of the Union of Myanmar 2oo8. 200.§

[98] http://www.myanmar.com/ministries/index.html  2o12. Április 5.

[99] „Chief Minister”

[100] Vécsey Zoltán: Burma. Művelt Nép Könyvkiadó. Budapest 1952. 4.

[101] Ács: i.m. 189.

[102] Scharlau, Winfried (szerk.): Ázsia, Ausztrália – Pekingtől Sidneyig – Ezerarcú világunk. Dunakönyv Kiadó. Budapest 1993. 318.

[103] Csák: im. 69.

[104] Ács: im. 202.

[105] Scharlau - Winfried: im. 318.

[106] Ács: im.  202.

[107] Steinbach Antal: Politikai rendszer és modernizáció Burmában. ELTE BTK. Budapest 1988. 20.

[108] Steinbach: im. 19.

[109] Csák: im. 68.

[110] Scharlau, Winfried: im. 318.

[111] Ács: im.  201.

[112] Csák: im. 68.

[113] Csák: im. 65.

[114] TOPOGRÁF Térképészeti Kft : Világ kéziatlasz; Budapest; 2002; Kossuth Nyomda; 254.

[115]  http://www.wto.org/english/thewto_e/countries_e/vietnam_e.htm

[116] TOPOGRÁF im. 254.

[117] Dupcsik Csaba-Reparszky Ildikó: Történelem IV; Műszaki kiadó; 2006; 161.

[118] Vietnam recent economic and political developments handbook. International Business Publications, 24.

[119] 1992 Constitution of the Socialist Republic of Vietnam (as Amended 25 december 2001)

[120] The Socialist Republic of Vietnam: Public Administration Country Profile (Netes verzió:  http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/un/unpan023247.pdf) 2.

[121] Mark Siedel: Law and Society in Vietnam. Cambridge Studies in law and society, 21.

[122] Siedel i.m. 22.

[123] 1992 Constitution of the Socialist Republic of Vietnam (as Amended 25 december 2001)

[124] The Socialist Republic of Vietnam: Public Administration Country Profile (Netes verzió:  http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/un/unpan023247.pdf) 5.

[125] Zachary Abuza: Renovating Politics in Contemporary Vietnam, Lynne Rienner Publishers, Inc., 2001. 2.

[126] http://www.businessweek.com/news/2011-05-22/vietnam-communist-party-holds-one-party-legislative-election.html

[127]  http://hvg.hu/vilag/20110603_kommunista_tobbsegu_torvenyhozas_vietnam

[128] The Socialist Republic of Vietnam: Public Administration Country Profile (Netes verzió:  http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/un/unpan023247.pdf) 5-7.

[129]  http://caicachhanhchinh.gov.vn/PortalPlus.aspx?/en-US/News/71//104010/0/103/

[130] Adam Forde: Decentralization in Vietnam-working effectively at provincial and local government level-comparative analysis ol Long and Quang provinces, November, 2003, (http://www.ausaid.gov.au/publications/pdf/decentralisation_vietnam.pdf) 11.

[131] 1992 Constitution of the Socialist Republic of Vietnam (as Amended 25 december 2001)

[132] Law on organization of the Government (netes változat  http://laws.dongnai.gov.vn/2001_to_2010/2001/200112/200112250002_en/lawdocument_view) Article 16-17

[133] Forde i.m. 11.

[134] Law on organization of the Government (netes változat http://laws.dongnai.gov.vn/2001_to_2010/2001/200112/200112250002_en/lawdocument_view) Article 16-17

[135] http://www.chinhphu.vn/portal/page/portal/English/localgovernments

[136] Forde i.m. 11.

[137]http://www.globalsecurity.org/jhtml/jframe.html#http://www.globalsecurity.org/military/world/vietnam/images/vietnam-regions.jpg

[138] Forde i.m. 11.

[139] http://caicachhanhchinh.gov.vn/PortalPlus.aspx?/en-US/News/71//104010/0/103/

[140] Forde i.m.  11-15.

[141] Vietnam recent economic and political developments handbook: International Business Publications, 23.

[142] http://caicachhanhchinh.gov.vn/PortalPlus.aspx?/en-US/News/71//10303///

[143] Clay G. Wescott: Hierarchies, networks, and local government in Vietnam (http://www.vietnam-consult.de/elib/data/HIERARCHIES,%20NETWORKS%20AND%20LOCAL%20GOVERNMENT%20IN%20VIET%20NAM.pdf) 21.

[144] Dao Minh Chau: Administration reform in Vietnam: Need and strategy, (http://www.vnep.org.vn/Modules/CMS/Upload/2/cai%20cach%20hanh%20chinh.pdf) 308.

[145] Malaysian Wetland Working Group: Malaysia http://ramsar.wetlands.org/Portals/15/Malaysia.pdf letöltve: 2012.04.12.

[146] 2010-es adat

[147] Population distribution and basic demographic characteristics (2010): 5.o. http://www.statistics.gov.my/portal/download_Population/files/census2010/Taburan_Penduduk_dan_Ciri-ciri_Asas_Demografi.pdf  letöltve: 2012.04.14.

[148] Population distribution and basic demographic characteristics (2010): 9.o. http://www.statistics.gov.my/portal/download_Population/files/census2010/Taburan_Penduduk_dan_Ciri-ciri_Asas_Demografi.pdf  letöltve: 2012.04.14.

[149] http://www.state.gov/r/pa/ei/bgn/2777.htm  letöltve: 2012.04.15.

[150] http://www.demcoalition.org/pdf/22 Malaysia.pdf  letöltve: 2012. 04.14.

[151] http://www.demcoalition.org/pdf/22_Malaysia.pdf  letöltve: 2012. 04.12.

[152] 2012. április 11. óta Abdul Halim tölti be ezt a pozíciót.

[153] http://jurist.law.pitt.edu/world/malaysia.htm  letöltve: 2012. 04. 13.

[154] United Nations Country Profile (2005): Malaysia Public Administration 6. o.

[155] Constitution of Malaysia: Part IV- The Federation – Chapter 4 – Federal Legislature – Article number 44.

[156] Constitution of Malaysia: Part IV- The Federation – Chapter 4 – Federal Legislature – Article number 45.

[157] Constitution of Malaysia: Part IV- The Federation – Chapter 4 – Federal Legislature – Article number 46.

[158] United Nations Country Profile (2005): Malaysia Public Administration: 6. o.

[159] http://jurist.law.pitt.edu/world/malaysia.htm  letöltve: 2012. 04. 14.

[160] Az iszlám jog alapján eljáró bíróság.

[161] Constitution of Malaysia:  Article number 121 (1).

[162] United Nations Country Profile (2005): Malaysia Public Administration: 7. o.

[163]http://www.malaysia.gov.my/EN/Main/MsianGov/GovGovernance/GovExecutiveAuthority/Pages/GovExecutiveAuthority.aspx  letöltve: 2012.04.15.

[164] Constitution of Malaysia:  Article number 39

[165] Constitution of Malaysia:  Article number 40 (1)

[166] Constitution of Malaysia:  Article number 40 (2)

[167] United Nations Country Profile (2005): Malaysia Public Administration: 7. o.

[168] Debreceni Pamora Zita: Az EU és Malajzia kapcsolatainak alakulása. BGF. Szakdolgozat, 2008 10-11.o http://elib.kkf.hu/edip/D_14002.pdf  letöltve: 2012. 04. 14.

[169]http://www.malaysia.gov.my/EN/Main/MsianGov/GovGovernance/GovExecutiveAuthority/GovPrimeMinister/Pages/GovPrimeMinister.aspx  letöltve: 2012.04.15.

[170] Debreceni i.m. 12.

[171]http://www.demcoalition.org/pdf/22 Malaysia.pdf  letöltve: 2012. 04.14.

[172] Constitution of Malaysia: Part 1 – The States, Religion and Law of the Federation, Article number 1, 1. (2)

[173] Freedom of expression and th e Media in Malaysia (2005): 12-13.o. http://www.scribd.com/doc/48861586/Freedom-of-Expression-and-the-Media-in-Malaysia-Article-19  letöltve: 2012.04.11.

[174] United Nations Country Profile (2005): Malaysia Public Administration: 9.

[175] Veszelka Tamás- Z. Karvalics László: Malajzia - Út az információs társadalomba. Budapest, Kossuth, 1997 http://mek.niif.hu/01300/01302/01302.htm  letöltve: 2012. 04. 11.

[176] Siddiquee (2005) i.m. 3-4. http://www.napsipag.org/pdf/EGovernment_Malaysia.pdf  letöltve. 2012.04.15.

[177] Keane (2004) i.m. 8.  http://www.interkonyv.hu/konyvek/?isbn=978-963-9548-17-6  letöltve: 2012. 04. 14.

[178] Siddiquee (2005) i.m. 3.-4. http://www.napsipag.org/pdf/EGovernment_Malaysia.pdf  letöltve. 2012.04.15.

[179] Keane (2004) i.m. 9.  http://www.interkonyv.hu/konyvek/?isbn=978-963-9548-17-6  letöltve: 2012. 04. 14.

[180] Összehasonlításképpen Szlovákia lakossága 5,435,273 fő volt 2011-ben (Forrás: Eurostat), míg Szingapúr lakossága 2011-ben 5,183,700 fő volt (Forrás: Department of Statistics, Singapore).

[181] Szingapúr Köztársaság Alkotmánya, V. Rész, 1. fejezet, 17.-(1)

[182] Szingapúr Köztársaság Alkotmánya, V. Rész, 1. fejezet, 22J.-(5)

[183] http://www.aseanlawassociation.org/papers/sing_chp3.pdf

[184] Egyesült Nemzetek Szövetsége: http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/un/unpan023321.pdf

[185] Daniel Treisman: Decentralization and the Quality of Government. Department of Political Science, University of California, Los Angeles, 2000., http://www.imf.org/external/pubs/ft/seminar/2000/fiscal/treisman.pdf

[186] Ministry of Home Affairs (Singapore): ICA e-Services: http://www.ica.gov.sg/services_centre.aspx?pageid=227&secid=18

[187] Egyesült Nemzetek Szövetsége: http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/un/unpan023321.pdf, 17.

[188] Jon S. T. Quah: Good Governance, Accountability and Administrative Reform in Singapore. In: American Journal of Chinese Studies, Volume 15, April 2008, Nr. 1. 31.

[189] Quah i.m. 18.

[190] A különbség több más állam és Szingapúr tekintetében annyi, hogy Szingapúr a „Good Governance – Jó kormányzás” elve alapján, ahol lehetséges, átülteti a magán-szektorban felhalmozott pozitív és hatékony tapasztalatokat. Így Szingapúr esetében a köztisztviselők nagyobb fokú „éberségéről” beszélhetünk, a bürokratikus (itt a bürokratikus szó inkább negatív jelentését hangsúlyoznám ki) gépezet helyett, szakmailag bevont és napi munkájukban érdekelt köztisztviselőkről beszélhetünk. Quah im. 18.

[191] Quah i.m. 29.

[192] Az elnöknek nincsen végrehajtási jogköre. Quah i.m. 30.

[193] Quah i.m. 31.

[194] Quah i.m. 27.

[195] Quah i.m. 26. (Akkoriban még nem korrigálták a köztisztviselők fizetését olyan mértékben, hogy jövedelmük versenyképes legyen. I.m. 26.)

[196] Quah i.m. 26.

[197] Newman M. K. Lam: Government intervention in the economy: A comparative analysis of Singapore and Hong Kong, In: Public administration and development, 20, 397-421 (2000), http://www.olemiss.edu/courses/pol387/lam00.pdf

[198] Abu Elias Sarker: New public management in developing countries: An analysis of success and failure with particular reference to Singapore and Bangladesh, International Journal of Public Sector Management, Vol. 19, 180-203.

[199] Sarker i.m. 180-203. oldal

[200] Sarker i.m. u.o.

[201] Sarker i.m. u.o.

[202] http://hu.wikipedia.org/wiki/Sr%C3%AD_Lanka, http://en.wikipedia.org/wiki/Sri_Lanka, http://www.state.gov/r/pa/ei/bgn/5249.htm

[203] Robert Jungk: Az emberiség krónikája, Budapest, 1998, Officina Nova., 1235.

[204] Jungk i.m. u.o.

[205] Jungk i.m. u.o.

[206] http://hu.wikipedia.org/wiki/Sr%C3%AD_Lanka

[207] http://www.britannica.com/EBchecked/topic/561906/Sri-Lanka/24291/Administration-and-social-conditions

[208] http://hu.wikipedia.org/wiki/Sr%C3%AD_Lanka

[209] http://www.britannica.com/EBchecked/topic/561906/Sri-Lanka/24291/Administration-and-social-conditions

[210] Jungk i.m. u.o.

[211] http://en.wikipedia.org/wiki/Sri_Lanka

[212] United Nations: Democratic Socialist Republic of Sri Lanka- Public Administration Country Profile, 2004. 5.

[213] United Nations: Democratic Socialist Republic of Sri Lanka- Public Administration Country Profile, 2004. 5.

[214] United Nations: Democratic Socialist Republic of Sri Lanka- Public Administration Country Profile, 2004. 5.

[215] http://www.parliament.lk/parliament_calendar/DisplayCalendar.do

[216] http://www.parliament.lk/about_us/franchise.jsp

[217] United Nations: Democratic Socialist Republic of Sri Lanka- Public Administration Country Profile, 2004. 5.

[218] http://www.parliament.lk/about_us/electoral_system.jsp

[219] United Nations: Democratic Socialist Republic of Sri Lanka- Public Administration Country Profile, 2004. 5.

[220] http://www.parliament.lk/about_us/conduct_of_elections.jsp

[221] http://www.parliament.lk/about_us/electoral_system.jsp

[222] http://www.parliament.lk/about_us/electoral_system.jsp

[223] United Nations: Democratic Socialist Republic of Sri Lanka- Public Administration Country Profile, 2004. 5.

[224] United Nations: Democratic Socialist Republic of Sri Lanka- Public Administration Country Profile, 2004. 6.

[225] http://www.parliament.lk/functions/legislative_power.jsp

[226] United Nations: Democratic Socialist Republic of Sri Lanka- Public Administration Country Profile, 2004. 6.

[227] http://www.state.gov/r/pa/ei/bgn/5249.htm

[228] http://www.priu.gov.lk/Govt_Ministers/Indexministers.html

[229] http://www.pmoffice.gov.lk/en/sub_pgs/02_04_functions.html

[230] http://www.pubad.gov.lk/web/index.php?option=com_content&view=article&id=62&Itemid=31&lang=en

[231] http://www.ruleoflawsrilanka.org/resources/writings-of-m-c-m-iqbal/the-public-service-of-sri-lanka

[232] The Counstitution of the Republic of Sri Lanka, 1978., 19.

[233] http://www.psc.gov.lk/index.php?option=com_content&view=article&id=140&Itemid=80&lang=en

[234] United Nations: Democratic Socialist Republic of Sri Lanka- Public Administration Country Profile, 2004. 7.

[235] http://www.ruleoflawsrilanka.org/resources/writings-of-m-c-m-iqbal/the-public-service-of-sri-lanka

[236] Szamel Katalin – Balázs István – Gajduschek György – Koi Gyula: Az Európai Unió tagállamainak közigazgatása, Budapest, Complex kiadó, 2011., 39.

[237]http://www.auditorgeneral.gov.lk/web/index.php?option=com_content&view=article&id=107&Itemid=54&lang=en

[238] Parliamentary Control and Government Accountability in Sri Lanka: The Role of Parliamentary Committees Taiabur Rahman 13.

[239] http://www.reformsmin.gov.lk/developmet-programmes/mrcs

[240] http://www.reformsmin.gov.lk/developmet-programmes/amending-sms-and-sors

[241] http://www.reformsmin.gov.lk/index.php?page_cat=quick-links&page=national-administrative-reforms-council

[242] Claus Kruse: State Structure in Sri Lanka, 2007., 4.

[243] Kruse i.m. 2-9.

[244] Kruse i.m. 6.

[245] Tóth Judit - Legény Krisztián: Összehasonlító alkotmányjog, Complex kiadó, 2006., 290.

[246] Kruse i.m. 7-8.

[247] Kruse i.m. 8.

[248] Kruse i.m. 12.

[249] http://www.icta.lk/en/e-governement-policy.html

[250] http://www.psti.gov.lk/index.php?option=com_content&view=article&id=46&Itemid=37&lang=en

[251] http://www.pubad.gov.lk/web/index.php?option=com_latestdocument&documenttype=4&lang=en